	@tutcam.name
[Tutorial] Uchystání léčky
	@tutcam.description
Během tohoto tažení se naučíš velet vojsku, spravovat své hospodářství a pronikneš do tajů strategie a vojenského umění. Dozvíš se mnohé o formách útoku, vyzkoušíš si záškodnické operace a zlepšíš své dovednosti na poli obrany. Jistě, již nyní máš dostatečné zkušenosti a nejednu bitvu zvrátíš ve svůj prospěch, ale nikdy neuškodí naučit se nové léčky, které do úzkých zaženou i dříve neporazitelné nepřátele.
	@auscam.name
[Original] Jak se stát Generalissimem
	@auscam.description
Služba Svaté říši římské je plná vzrušení. Říše má stále plno nepřátel, jejichž zdolání je výzvou pro každého velitele. 
Po mnoho let žila Evropa ve stínu turecké hrozby. Nesčetněkrát pokusili se odbojní sultáni porobit Maďarsko a zvětšit své državy na úkor evropských zemí. Moc Otomanů ale slábne, a uzrál proto čas ulevit Rakousku od tureckých výbojů. 
O evropskou nadvládu na západě usiluje Francie pod vedením Ludvíka XIV. Konflikt zdá se být nevyhnutelný. 
Osvědčíš-li se jako schopný velitel, dostaneš příležitost ukázat Turkům, že s císařem si není radno zahrávat. Poté bude tvým úkolem přistřihnout křídla Francouzům a upevnit rakouskou vládu nad Itálií. Zvítězíš-li, staneš po boku takových velikánů, jakými byli Alexandr, Caesar nebo Turenne.
	@engcam.name
[Original] Kulatohlavci proti kavalírům
	@engcam.description
Cosi shnilého je ve státě anglickém. Ještě před pár lety se král těšil přízni lidu, neboť to on uchránil Anglii před hrůzami třicetileté války, která decimovala Evropu. Odvážní dobrodruhové vydali se tehdy na kontinent, zatímco lidé bažící po míru zůstávali v bezpečí svých domovů. 
Válka už skončila, ale krev teče dál. Evropa je vyčerpána bojem a v dosud poklidné zemi to začíná vřít. Z neznámých pohnutek rozhodli se král a parlament, že válka je těší více než řešení obtíží sužujících stát. Ani Shakespeare nezveršoval by ten příběh s takovou vášní. Před neštěstím nikdo neuteče. Ti, kteří nestihli poznat válku v Německu, nemusejí zoufat, neboť neméně krvavý konflikt již brzy zachvátí jejich rodnou Anglii.
	@fracam.name
[Original] Úsvit francouzského loďstva
	@fracam.description
Během tohoto tažení se dozvíš, jak Francie na moři vyzvala anglické loďstvo a stala se námořní mocností. Je to příběh boje s živly, zápasu s Berbery i Španěly, je to příběh o střetnutí s Angličany. Utkáš se s nejmocnějšími flotilami světa. Právě zde, u pobřeží Francie, rozhodne se v urputných bitvách o tom, kdo bude vládcem zdejších vod. Vybojuješ si nehynoucí slávu a tvé jméno se zapíše do dějin francouzské mořeplavby. Příští generace pojmenují po tobě ty nejmocnější křižníky. Zlatá éra francouzského loďstva klepe na dveře!
	@ruscam.name
[Original] V carových službách, vstříc zmaru a mrazu
	@ruscam.name.alternative
[Original] Ve službách Alexeje Tichého
	@ruscam.description
Období vlády Alexeje Michajloviče nelze dost dobře docenit. Nenech se zmást přízviskem "Tichý", neboť jeho panování se v Rusku pojí s velkými nesnázemi, válkami a reformami. Alexej válčí s Polsko-litevskou unií. Je ti svěřeno velení pluku, jehož úkolem je ochránit jižní hranici před nájezdy Tatarů. Sám car pojede v čele vojska na západ, aby se utkal s Velkovévodou litevským. Válka se povede na půdě nepřítele, a je proto nutné zajistit armádě plynulé zásobování. Car ti přikazuje obsadit a bránit styčné body a plenit na nepřátelském území. Pokud se ti do cesty postaví Litevci nebo Švédové, neuhýbej. Očekává se od tebe naprostá oddanost carově vůli. Splň svůj úkol za každou cenu!
	@ukrcam.name
[Original] Vzestup kozáků
	@ukrcam.description
Polsko-litevská unie se rozpíná od Černého moře na jihu až po Baltské moře na severu. Vládne jí volený král a místní šlechta se těší z výsad, o kterých zbytek Evropy ani nesní. Tato zvláštní země uchvacuje zbytek světa svým bohatstvím, nezávislostí místních vládců i vítězstvími nad mnoha nepřáteli. 
Obyvatelé unie bojují společně pod zástavou krále proti Tatarům i Turkům, Švédům i Rusům. Bojují na souši i na moři, válčí na jihu i severu. "Čí břehy ještě neomyla naše krev?" 
Toto tažení se zaměřuje na dobu, kdy byly vztahy mezi polskou korunou a záporožským národem téměř srdečné. Budeš svědkem kozáckých výpadů, hrdinských skutků, jejich válečnického umění a dozvíš se, jakou roli sehráli v dějinách unie.
	@tutmis1.name
tutmis1n
	@tutmis1.description
tutmis1
	@tutmis2.name
tutmis2n
	@tutmis2.description
tutmis2
	@tutmis3.name
tutmis3n
	@tutmis3.description
tutmis3
	@ausmis1.name
Jak překazit úskoky nepřítele
	@ausmis2.name
Svatá liga
	@ausmis3.name
Dobytí Itálie
	@ausmis4.name
Spasení Turína
	@ausmis5.name
Obléhání Bělehradu
	@engmis1.name
Bitva u Edgehill
	@engmis2.name
Válka na východě
	@engmis3.name
Bitva u Newbury
	@engmis4.name
Armáda nového věku
	@engmis5.name
Bitva u Naseby
	@framis1.name
Ve službách špitálníků
	@framis2.name
Výprava proti Gigelly
	@framis3.name
Pomoc Messině
	@framis4.name
Souboj v La Manche
	@framis5.name
Zmaření invaze
	@rusmis1.name
Odražení tatarských hord
	@rusmis2.name
Obléhání Vitebsku
	@rusmis3.name
Obrana Mogilevu
	@rusmis4.name
Válka na severu
	@rusmis5.name
Válka v Livonsku
	@ukrmis1.name
Znovuzrození záporožské Siče
	@ukrmis2.name
Válka v Inflanty
	@ukrmis3.name
Pád Kafy
	@ukrmis4.name
Pochod na Moskvu
	@ukrmis5.name
Bitva u Chotimy
	@engmis1.description
Na počátku roku 1642 propuká mezi králem a parlamentem, neschopnými dosáhnout shody, válka. Král odjíždí na sever, aby tam shromáždil vojsko. Ani parlament ale nezahálí a začíná bít na poplach. Po celé zemi se rozjeli poslové a volají lid do služby vládci a k ochraně jeho posvátných nároků před klikou kupců a právníků, nebo naopak, aby se postavili tyranovi a bránili své občanské svobody a výsady.
Královi věrní vstupují ve známost jako kavalíři, parlamentářům se pro jejich typický sestřih začne říkat kulatohlavci.
Bouři nepřečkáš za zdmi svého hradu. I tebe již navštívili poslové obou zúčastněných stran, a aby toho nebylo málo, královo vojsko postupuje tvým směrem. Z Londýna se mu v ústrety vydává hrabě z Essexu, ve kterého parlament vkládá veškeré naděje. To nejdůležitější rozhodnutí už padlo, přidáváš se na stranu parlamentu.
	@engmis2.description
Po bitvě u Edgehill již královi na obsazení Londýna nezbývá sil. Nepřítel se stáhl, aby se připravil na další střetnutí. Hrabě z Essexu se ukryl ve Windsoru, zatímco král buduje obrannou linii v okolí Oxfordu, který prohlásil za své dočasné hlavní město.
Hrabě z Essexu se ve Windsoru příliš nečiní, zato v Yorkshiru a Devonu se čile válčí. William Cavendish, hrabě z Newcastlu, vyslal své vojsko do Yorkshiru, aby parlamentáře ze země vyhnal. Poté obrátil svou pozornost na puritánská "krejčovská města", například Halifax. Na pomoc městu přispěchá sir Thomas Fairfax, který hraběte z Newcastlu zahání na útěk. Na to se vydává na jih, kde se připojuje ke královnině námořní flotile.
Na západě baron Hopton shromáždil místní domobranu a vyštval kulatohlavce z Cornwallu. Pak vtrhnul do Devonshiru. Hrabě ze Stamfordu se ho jal pronásledovat, byl ale na hlavu poražen. Pouze velká města jako Bristol nebo Glouchester na západě zatím roajalistům vzdorují. Hraběti ze Stamfordu shromáždění nového vojska netrvalo dlouho.
Navzdory všem svým vítězstvím nedokázali roajalisté nepřátelům zasadit rozhodující úder. Parlamentáři dále kladou odpor a chystají se k novým střetnutím.
O tvých velitelských a vůdčích schopnostech není pochyb. Parlament tě pověřuje vedením Východní koalice, společné domobrany Essexu, Hertfordshiru, Norfolku, Suffulku a Cambridgeshire. Vydáváš se na východ v naději, že se ti pro myšlenku parlamentarismu podaří získat další urozené rody a přesvědčit města, aby ti poskytla muže a zbraně. Pamatuj, že se není třeba uchylovat k násilí. Vždy existuje více způsobů, jak získat, po čem toužíš.
	@engmis3.description
Z kraje letošního roku se štěstí přiklánělo na stranu roajalistů. Obsadili Banbury, Oxford i Reading. Po napadení a obsazení Bristolu bylo polní vojsko parlamentu rozprášeno. Když král oblehl Gloucester, hrabě z Essexu dostal za úkol shromáždit muže a město vysvobodit.
V Gloucesteru už docházejí zásoby, když tu provádí Essex rozhodný výpad a královo vojsko překvapuje v nedbalkách. Král od obléhání upouští a stahuje se, neboť podmínky k boji pro něj nejsou příznivé. Parlamentářské vojsko se začíná stahovat, čehož král využívá a dává se do pronásledování. Obratným manévrováním v údolích Severnu a Avonu se králi daří zatarasit cestu na Londýn u Newbury. Musíš vojsko zachránit a probít se řadami královských.
	@engmis4.description
Po sérii bitev se musí parlament vypořádat s neprofesionalitou vlastních mužů. Ačkoliv pěchota parlamentaristů se královým oddílům často vyrovná, kavalírská jízda na bitevním poli s převahou dominuje. Uspět v táhnoucím se ozbrojeném konfliktu pouze za pomoci dobrovolnických odřadů se stává těžší a těžší. Parlament potřebuje profesionální vojsko.
A proto padá rozhodnutí vybudovat armádu nového věku, tvořenou vojáky oddanými válce. Velitelé vojska nesmějí zasedat v parlamentu, aby se omezil jejich politický vliv. Tím nejdůležitějším se ale stává železná disciplína.
Královští vojáci také občas potýkají s disciplínou, díky svým dovednostem a odvaze dokážou přesto vítězit. Nyní nastal čas, aby se armáda nového věku osvědčila v bitvě a dokázala, že úsilí věnované jejímu výcviku se vyplatilo...
Král se prozatím střetu s armádou nového věku vyhýbá. Odjíždí raději na sever, kde spojuje své síly se skotskými roajalisty pod vedením markýze z Monrose. Parlamentaristé mezitím oblehli Oxford, královo sídelní město. Jeho prosby o pomoc nutí krále, aby se vydal na zpáteční cestu. Dne 12. července na sebe narážejí jízdní oddíly obou armád. Vojsko parlamentu posiluje se svými jezdci sám Oliver Cromwell. Následujícího dne zasedá válečná rada, která rozhoduje, že královskou armádu je třeba stíhat a rozdrtit.
Roajalistům docházejí zásoby. Král shromáždil své nejlepší muže, ty nejstatečnější a nejzkušenější ze svých věrných. Padnou-li, válka bude prohraná.
	@engmis5.description
Ujímáš se velení jízdního oddílu Ironsides. Tví vojáci se střetnou s proslulou jízdou prince Ruperta.
	@framis1.description
Již samotná poloha předurčila Francii, aby se stala námořní velmocí. Ještě v první polovině 17. století byla francouzská flotila nepočetná a slabá. Tento nepříznivý stav změnil až kardinál Richelieu. První z ministrů si byl dobře vědom důležitosti námořních sil a všemožně usilovat o jejich rozvoj. Křest ohněm byla pro nově budovanou flotilu válka proti Španělsku (1635-1659). Francouzi si prošli peklem, získali ale neocenitelné zkušenosti.
Příběhy o lodích ze dřeva a mužích z oceli, vyprávění o ohlušujícím rachotu děl a zuřivých šarvátkách, strašlivých bouřích, smrtelných nebezpečenstvích a úžasných dobrodružstvích ti nedala spát. Toužíš se stát námořníkem. Kdosi ti poradil přidat se k rytířům špitálníkům, kteří po desetiletí svádějí boje s barbarskými piráty.
Rytíři sídlí na ostrově Malta. Křižácká tažení jsou dávno minulostí, a řád proto přísahal chránit křesťanské kupce ve Středomoří. A bojovat s piráty až do trpkého konce.
Barbarští piráti neohrožují jen středomořské obchodní cesty. Útočí na pobřežní města, vydávají se na širý oceán, plení až u břehů Anglie a Islandu. Jsou to nebezpeční a vražední nepřátelé.
Se štosem doporučujících dopisů od přátel a známých nastupuješ na loď směřující na Maltu...
	@framis2.description
Vláda Ludvíka XIV., Krále Slunce, předznamenala změny ve všech oblastech lidského konání. Ti největší myslitelé své doby - vědci, úředníci, generálové, umělci - pomáhali králi přetvořit zemi k lepšímu. Nastal úsvit nového věku. Francie pokořila Španělsko i Habsburky a stala se evropskou velmocí. Reformy pokračovaly plynulým tempem. Státní moc rok od roku posilovala, hospodářství rozkvétalo, budovaly se nové paláce, dařilo se umění i vědě. Králova pozornost se nyní obrátila na vzdálené země. Aby se však Francie mohla stát koloniální velmocí, potřebuje silné námořnictvo. Král sám si význam loďstva pro své plány plně neuvědomuje, ministr Colbert je však pozornější.
Colbertovy zásluhy na vzestupu francouzské moci na sklonku 17. století nelze plně docenit. Během krátké doby vybuduje loďstvo srovnatelné s kteroukoliv evropskou flotilou, což opakovaně dokazuje v boji. Počátky francouzského námořnictva lze vysledovat k ochraně středomořského obchodu. Ten byl pro prospěch státu naprosto klíčový. Největší hrozbu přitom představovali barbarští piráti.
Ačkoliv tvoje trestná výprava Berbery na čas srovnala do latě, na uštědřený políček rychle zapomněli. Colbert navrhl vybudovat v Africe přístav, který by se stal srdcem francouzského obchodu. A měl pro to ještě jeden závažnější důvod - Francie by tak získala kontrolu nad alžírskými přístavy. Flotila se k africkým břehům vydala roku 1664. Úkolem námořníků bylo obsadit a opevnit jedno ze dvou měst, Gigelly, nebo Bougie.
Je jen přirozené, že se této výpravy musíš zúčastnit i ty, coby proslulý lovec pirátů. Je to jedinečná příležitost vydobýt si slávu a bohatství. V červenci flotila přiráží u afrických břehů.
	@framis3.description
Ludvík XIV. proslul svou rozpínavou politikou. Poté, co upevnil francouzskou vládu nad Evropou, rozhodl se vybudovat koloniální říši. Před objevováním nových zemí však Francouzi upřednostňovali obsazování kolonií jiných států. Cílem jejich výpadů se stali i Nizozemci, kteří ovládali bohatá území a ohromnou obchodní flotilu. Kromě toho, Král Slunce Nizozemce neměl v lásce. A tak se začala válka, do které byly postupně vtaženy všechny evropské mocnosti. Španělsko se postavilo na stranu Nizozemců.
Když na Španěly ovládané Sicílii propuká povstání, rozhodl se ho Ludvík podpořit, a vysílá na ostrov flotilu. Španělsko, neschopné ubránit ostrov vlastními silami, žádá o pomoc Spojené provincie, a hradí veškeré jejich výlohy. Roku 1675 vyplouvá z Amsterodamu flotila, které velí nejproslulejší nizozemský admirál, de Ruyter.
Velíš flotile přepravující zbraně, střelný prach a posily pro povstalce v Messině. V patách je ti španělsko-nizozemské loďstvo, jehož sídelním přístavem je Palermo na severovýchodě Sicílie.
	@framis4.description
V roce 1688 otřásá Anglií Slavná revoluce. Nizozemský král Wilhelm Oranžský se vyloďuje v ostrovní zemi a svrhává z trůnu krále Jakuba II. Málokdo je ochoten se uchvatiteli vzepřít, a převrat je proto téměř nenásilný. Protože Wilhelm nechce následovat příkladu Cromwellova, dovolí sesazenému monarchovi uprchnout. Jakub utíká, nepřestává ale chovat naději na znovuzískání koruny.
Nový král se na trůně pevně usazuje a začíná zasahovat do záležitostí kontinentální Evropy. Roku 1685 umírá hrabě palatinský a Ludvík XIV. neváhá uplatit svůj nárok na jeho dědictví. Zformuje se koalice proti francouzské agresi, jejímiž členy se stávají Anglie, Spojené provincie, Svatá říše římská, Španělsko, Švédsko a Savojsko.
Francouzi nyní válčí na třech frontách - ve Španělsku, v Itálii a v Německu. Boje se odehrávají výhradně na území nepřítele. Zatím nedošlo k žádné rozhodné bitvě. Vojska jsou neustále na pochodu, jen občas oblehnou některé z měst.
Jakub mezitím žádá Krále Slunce o pomoc. Je přesvědčen, že většina anglického vojska i námořnictva je mu stále oddána, a znovuzískání anglického trůnu proto bude snadné. Nejprve se ale musí vrátit do Anglie. Anglické lodě nepředstavují hrozbu, na svého krále nezaútočí a umožní mu přeplout průplav La Manche. Jakmile se panovník vylodí, provolá mu vojsko věrnost a vítězně vstoupí do Londýna. Jednoduchý plán se Ludvíkovi zamlouvá a pověřuje tě jeho splněním.
Uvědomuješ si, že anglické loďstvo střeží břehy Albionu ostražitě a nenechá Jakuba jen tak proplout. Obáváš se, že plán není tak prostý, jak se král domnívá. Připrav a vystroj brestskou flotilu, doprav Jakuba do Anglie a v případě potřeby pomoz jeho věrným jakobitům na pevnině.
	@framis5.description
V listopadu 1690 umírá ministr námořnictva markýz de Seignelay. Ve funkci ho nahrazuje hrabě de Pontchartrain, jehož úřadování je ale spojeno s úpadkem námořních sil. Ty jsou ochromeny zpronevěrou majetku i vysokou mírou korupce. Ba co hůř, nový ministr by raději s piráty spolupracoval, než aby investoval do mocné flotily. V první řadě tak stát získává podíl na kořisti. Podle ministra nejsou navíc řádné námořní bitvy ničím jiným než bezednou studnicí na peníze, zatímco piráti jsou svého druhu soukromými podnikateli, kteří své lodě vybavují z vlastních prostředků. Pontchartrain má v plánu snížit počet francouzských lodí a zbývající plavidla využít k napadání nepřátelských obchodních flotil. Toto období je zlatou érou dunkerského pirátství. Jména jako Jean Bart, Duguay Trouin, de Forbin a další proslula po celém světě.
Tato politika je přirozeně trnem v oku mnoha námořním důstojníkům, ale Pontchartrain se těší důvěře krále. A každý, kdo se ministrovi vzepře, proto riskuje, že ho nahradí jiný "zkušenější" velitel. 
Francouzské lodě se stále účastní bitev na otevřeném moři, hrabě ale nemá v úmyslu ztráty nahrazovat. Počty francouzských plavidel nakonec poklesly natolik, že Angličané můžou bez obav uzavřít celé pobřeží a lovit piráty podle libosti. Vymysleli dokonce systém konvojů sestávajících z ohromného počtu dobře chráněných kupeckých lodí, jejichž posádky mají zvláštní rozkazy i výcvik. Zisky pirátů rázem klesají a jejich nejlepší léta jsou u konce.
Oceánská flotila zažívá krušné časy. Říká se, že Angličané chystají rozhodující úder proti jednomu ze tří klíčových přístavů - St. Malo, Brestu nebo Dunkerku. Ztráta každého jednoho z nich by přitom byla katastrofou. Shromáždi své síly a nepřátele odraz.
	@ausmis1.description
Jsi potomkem jednoho ze šlechtických rodů. Tvým snem bylo sloužit králi, a obracíš se proto na panovníka s žádostí o přidělení pluku, nebo dokonce roty. Král tě ale odmítá se slovy, že "žádost je pokorná, na rozdíl od toho, kdož ji pronáší." Po těch slovech Francii opouštíš a vstupuješ do služeb císaře Svaté říše římské. Je ti přiděleno velení pluku na jižní hranici říše, neboť císaři se nedostává mužů schopných vzepřít se turecké hrozbě.
Velký Vezír před časem zemřel. Koprulu Ahmet Paša byl skvělým vůdcem po všech stránkách, jeho jedinou slabinou byla přemíra lásky k vínu. Sultán Mehmed na místo zesnulého Paši jmenuje Kara Mustafu. Kara je ale chamtivý a ctižádostivý muž, toužící po slávě velkého dobyvatele. Hrozí, že své koně ustájí ve Svatopeterské katedrále v Říme, že obsadí Vídeň, že překročí Rýn a vyzve francouzského krále Ludvíka XIV. Když v Maďarsku propuká vzpoura proti Habsburkům, Turci využijí příležitosti a napadají Rakousko. V roce 1683 se u Adrianopole shromáždí velké muslimské vojsko. Kara Mustafa ho vede rovnou k Vídni a křesťanské pevnosti po cestě jen obchází.
Obléhání Vídně trvá dva měsíce. Ukončí ho až polský král Jan Soběský, který spolu s oddíly sesbíranými po celé říši přispěchá habsburskému hlavnímu městu na pomoc. Spojenci se na obléhatele vrhli jako kobylky a jejich řady rozcupovali na kusy. Otomanská armáda se z této rány už nikdy nevzpamatuje.
Turci se nyní snaží uniknout pronásledování a zastavit postupující křesťanské armády. Stále mají ještě dost sil, aby odrazili útok bezvěrců a úder oplatili.
	@ausmis2.description
Vítězství u Vídně vedlo k vytvoření Svaté ligy, jejímiž členy se staly Rakousko, Benátky a Polsko-litevská unie. Později se připojilo i Rusko. Úkolem Svaté ligy bylo bojovat proti Otomanské říši.
Za své zásluhy v boji získáváš hodnost generála. Účastníš se bojů s Turky v Maďarsku, obléhání Budy, Bělehradu i dalších pevností, máš neocenitelné bojové zkušenosti. Vojenské porážky přivodily pád nejednoho sultána a mnoha Velkých Vezírů, teď se ale Turkům ulevilo. Císař Leopold upíná svou pozornost na západ, kde Francie rozpoutala válku s Anglií a Spojenými provinciemi. Říše se přidala na stranu protifrancouzské koalice. Turci mezitím násobí své úsilí na moři. Admirál Hussein poráží v několika bitvách Benátky a získává si srdce Turků. Nový sultán Mustafa II. navíc shromáždil velké vojsko, obsadil několik balkánských pevností a odrazil protiútok říšských jednotek. S nově nabytým sebevědomím se Osmané těší na další válečné úspěchy.
Velíš celému vojsku a tvým úkolem je odrazit agresivní výpady Turků. Protože císařova pozornost se dosud soustředila na Německo, je maďarská armáda v nedobrém stavu. Musíš ji posílit, shromáždit nové oddíly a odrazit turecké agresory.
	@ausmis3.description
Po tvém vítězství nad Turky požádal sultán o mír a císař mu ochotně vyhověl. Více starostí mu nyní přidělávalo Španělsko a jeho král, který neměl dědiců.
Karel II. Španělský zemřel roku 1700. Na smrtelné posteli určil svým dědicem Filipa, vévodu z Anjou, vnuka Ludvíka XIV. Pokud by nyní na španělský trůn usedl Bourbon, spojenectví mezi Francií a Španělskem by už nic nemohlo ohrozit. To se samozřejmě nezamlouvá ostatním evropským mocnostem. Císař Leopold vznáší nárok na španělské dědictví ve jménu habsburského rodu. Netrvá dlouho a armády jsou v pohybu.
Anglie, Spojené provincie a Svatá říše římská se pro jednou opět spojily proti Francii. Ve Španělsku se rozhořely boje mezi podporovateli obou královských kandidátů. K nejtěžším bojům této války má dojít na území Itálie. Mantovský vévoda se přidává na stranu Francie a umožňuje jejím armádám volný průchod přes svá území. Benátky si chrání svou neutralitu, události přesto bedlivě sledují, aby se mohly rozhodnout, na čí stranu se v konfliktu přikloní. Velíš císařským vojskům v Itálii a tvým úkolem není nic jiného než zahnat Francouze na ústup.
Král Ludvík XIV. se tě pokouší zlákat na svou stranu a nabízí ti hodnost maršála, guvernérský stolec v některé z provincií a roční příjem ve výši 300 tisíc liver. Jeho štědrou nabídku samozřejmě odmítáš. Přísaha složená císaři Leopoldovi je ti svatá, neporušíš ji navíc pro někoho, kdo tě před patnácti lety přinutil opustit zemi. Teď máš konečně příležitost královu opovážlivost pomstít a vrátit se do Francie v čele vítězného vojska.
	@ausmis4.description
Po vítězném tažení v Itálii odjíždíš do Německa na pomoc anglickým spojencům, kterým velí vévoda z Marlborough. Na válečném poli se ti podařilo dosáhnout řady úspěchů, ale Francouzi bojovali statečně a tvé vojsko postupně vykrváceli. Tažení se mění v obléhací válku, zásoby docházejí a Ludvík stále odmítá kapitulovat.
Do čela francouzských sil v Itálii je mezitím jmenován vévoda z Vendome. Tento brilantní stratég obrací průběh války a téměř se mu podaří vyhnat císařské oddíly z Apeninského poloostrova. Počátkem roku 1706 se císařské a spojenecké vojsko nachází v kritickém stavu, a ty se proto vracíš do Itálie. Upevňuješ morálku zkoušeného vojska a vydáváš se na západ. Vévoda savojský, věrný spojenec říše, čeká na tvůj příchod jako na smilování. Francouzi obléhají Turín, hlavní město vévodství, a podmínky v zemi jsou děsivé. Obléhací linie se každým dnem přibližuje k hradbám města, Vendome sleduje přesuny tvých vojsk a brání ti překročit řeku a francouzská armáda je dvakrát početnější než tvoje, a to včetně posil.
A právě v této době je Vendome převelen na sever, aby upevnil frontovou linii po porážce u Ramillies. Francouzským oddílům v Itálii nyní velí vévoda z Orléans, který se ale ve vojenských dovednostech Vendomovi nemůže rovnat. Podařilo se ti ho přelstít a probít se až k Turínu. Po průzkumu bojiště si vybíráš nejslabší místo v obležení, a právě tam směřuješ svůj úder.
	@ausmis5.description
Tvé vítězství u Turína zvrátilo průběh války ve prospěch říše. Rakousko upevnilo svou vládu v Itálii a Francouzi byli vytlačeni za Alpy. Již brzy vstoupí císařské vojsko na francouzskou půdu, válka ale potrvá ještě dlouhých pět let. Na španělský trůn nakonec usedá bourbonský Filip V., musí se nicméně vzdát všech nároků na francouzské dědictví, čímž je spojenectví Francie a Španělska vyloučeno. Rakousko navíc výrazně zvětšilo své území. Tobě ale na odpočinek příliš času nezbývá.
Francouzi dělají všechno možné i nemožné, aby do války s Rakouskem vtáhli Otomany, sultán Ahmed III. se ale do konfliktu mezi křesťany vzdorovitě zapojit odmítá. Přesto se nakonec Porta proti své vůli ocitá ve válce zuřící mezi Ruskem a Švédskem, válce, která vrcholí katastrofálním tažením podél řeky Prut. Povzbuzen vítězstvím, vstupuje Velký Vezír Damat Ali Paša do války s Benátkami. Boje se odehrávají především na území Řecka a na sousedních ostrovech. Otomanům se podařilo vyhnat Benátčany z Morey, pak ale zasáhl Karel IV., císař korunovaný roku 1711. Léta páně 1716 vede Damat Ali Paša turecké vojsko na sever, kde je poražen a zabit v bitvě u Petrovaradíny.
Ve snaze skoncovat jednou provždy s tureckou hrozbou se rozhoduješ obsadit Bělehrad, město, které je výchozím bodem všech tureckých tažení proti říši. Podaří-li se ti pevnost obsadit, znemožníš Turkům jakékoliv další výpady.
	@ukrmis1.description
Mezi obývanými evropskými zeměmi a pastvinami asijských nomádů se rozléhají divoké stepi. Žádnému z dobyvatelů se zatím nepodařilo tuto rozlehlou krajinu ovládnout, a ta proto zůstává zemí nikoho. I přesto je step domovem mnoha lidí - lovců a rybářů čekajících na úlovek, vyvrhelů ukrývajících se před žalářem, ozbrojených pastevců chránících svá stáda, rytířů toužících po dobrodružství, žoldáků stopujících svou kořist. Hranice divoké stepi stráží hlídky, které nikdy nespouštějí oči z dalekých dálav, aby včas varovaly před blížícími se nepřáteli.
Tato země svobodných se stala domovem všech těch, kteří se v rodné zemi cítili utiskováni, kteří nenašli uplatnění ve službách králů, carů ani sultánů. V průběhu let vyrostla na ostrovech za Dněprem hradební města, která se stávají sídlem kozáků, svobodných lidí bránících se se zbraní v ruce. Mnozí je přirovnávají k rytířskému řádu, a za rytíře se považují i oni sami. Odvaha a počestnost jsou jejich chloubou. Avšak ne všichni kozáci jsou válečníky. Jsou mezi nimi i zruční řemeslníci a pracovití sedláci, kteří žijí na statcích v okolí měst a v letních měsících putují stepí.
Kozáci jsou hradbou, na kterou narážejí tatarské hordy vydávající se z Krymu do Polsko-litevska za kořistí. Pro jejich sílu, touhu po svobodě a vznětlivost s nimi ale nemají lehké pořízení ani polští vládcové. Štěpán Báthory je první král, který kozáky uznává za národnostní skupinu a začleňuje je do svého vojska. Od té doby se polský přístup ke kozákům liší podle období. Za časů války získávají kozáci větší samostatnost a jsou takto motivováni ke službě králi, v dobách míru jsou naopak utlačováni a na svých právech kráceni. Tomu odpovídá i jejich postoj - v každém válečném konfliktu, kterého se Polsko účastní, hrají nezastupitelnou úlohu a věrně slouží koruně. V míru hrozí povstáním, kdykoliv cítí, že jsou jejich výsady ohroženy. Polsko tak získalo mocného, ale vzdorného spojence.
Kozáci zažívají chmurné časy. Povstání Krzysztofa Kosinskiho bylo za velkých obětí rozdrceno a prastaré město Sič na ostrově Tomakivka vyplenili Tataři. Tvou mysl přesto naplňuje pocit kozácké svobodomyslnosti a odkaz dobyvačných úspěchů, shromažďuješ své věrné a několik urozených přátel, kteří nemají co ztratit, a společně se vydáváte hledat štěstí ve velké stepi.
	@ukrmis2.description
Po smrti Štěpána Báthoryho volí sejm do čela Polsko-litevska Zikmunda Vasu. Jeho otec, švédský král, zemřel roku 1594 a Zikmundovi odkázal svůj trůn. Luteránští Švédové ale ve svém čele žádného katolíka nestrpí. Po dlouhých a bezvýsledných jednáních a několika menších ozbrojených střetnutích korunují Švédové svým králem vévodu ze Sodermanlandu, čímž Zikmunda zbavují trůnu. Ten samozřejmě ostře protestuje. A ačkoliv polská šlechta není ochotná vstoupit se Švédy do války, král ji přesto přesvědčuje, aby vytáhla proti Inflanty, neboli Livonsku.
Roku 1600 se Polsko-litevsko a Švédsko ocitají ve válce. Z počátku proti Švédům bojuje pouze Litevské velkovévodství, protože vojáci polské koruny jsou nasazeni v Moldavsku. Teprve poté, co boje na jihu utichly, vypravili se Poláci na sever. Ukrajinští kozáci touží odčinit nezdařené Nalyvaikovo povstání, a dosáhnout tak zrušení uvalených trestů. Během moldavského tažení sloužili Unii věrně, a vláda proto výměnou za jejich účast ve válce proti Švédsku přistupuje na kompromis. Pod vedením hejtmana Samuela Košky se kozácké oddíly připojují k velkému královskému vojsku hejtmana Jana Zamoyskiho.
	@ukrmis3.description
Po dlouhá staletí plenili Tataři území unie. Vyhýbali se střetu s řadovými vojsky, obcházeli hrady a opevněná města, hlavním cílem jejich výpadů se stávaly bezbranné selské vesnice. Bez ustání pustošili zemi, plundrovali úrodu a všechno, co jim stálo v cestě. Co mohli, to odnesli, co odnést nedokázali, to zničili. Za nejcennější kořist přesto považovali prostý lid. Chudáky neschopné cesty povraždili, ostatní odvlekli s sebou na Krym, kde je prodávali na tržištích. Nebozí přeživší pak strávili zbytek života v otroctví. Ženy čekala tvrdá dřina na panských statcích, mladé a krásné dívky končily v harémech. Chlapci byli odváděni do janičářských a mameluckých oddílů, z těch nejlepších se stávali špičkoví válečníci muslimského světa. Dospělí muži sloužili na galérách zvaných katergony. Život galejníka býval krutý a milostivě krátký.
Kafa byla nejvýznamnějším centrem otrokářského obchodu na Krymu. Přezdívalo se jí "nestvůra chlemtající ruskou krev". Do Kafy se za nákupem otroků sjížděli obchodníci z celé Otomanské říše.
Unie se snažila tatarským nájezdům všemožně odolávat, ale od roku 1600 byli její vojáci zaměstnáni spíše vojnou se Švédskem. Až jednou objevil se muž, který o sobě tvrdil, že je Dmitrij, syn Ivana Hrozného. Dmitrij pod svou zástavu shromáždil ochotné dobrodruhy a společně v roce 1604 vytáhli na Moskvu. A tak se začala ruská doba temna, období bezvýsledné války, která ještě není u konce. První Dmitrij, řečený Samozvanec, byl zabit, stejně jako další dva, kteří přišli po něm. Ruský venkov devastují cizácká vojska, carstvím otřásají selské bouře, šlechta i města mění znovu a znovu strany. Čas od času se do bojů zapojí také Švédové a Tataři. Donští kozáci začínají být neklidní.
Polsko-litevská šlechta si nechce nechat takovou příležitost ujít a po hlavě se vrhá do války na východě. Tatarům se naskýtá jedinečná šance vpadnout do oslabené unie. Do cesty se jim ale staví záporožští kozáci. Jejich úkolem je obvykle strážit hranice a odrážet nájezdníky, tentokrát se však pouštějí hluboko na území nepřítele, kde plení turecká a krymská města. Kozácké lodě jsou postrachem tureckých lodivodů a bezpečný se před nimi necítí ani Istanbul.
V čele ohromného vojska se plavíš po Dněpru k Černému moři. Tvým cílem je Kafa.
	@ukrmis4.description
Doba temna trvá více než jedno desetiletí. Zikmund Vasa se nakonec rozhoduje dosadit na ruský trůn svého syna Wladyslawa, kterého by ruští bojaři byli ochotni přijmout, kdyby ovšem Wladyslaw přestoupil na ortodoxní víru. To ale princ odmítá. Jedinou možností, jak se v této situaci může stát králem, je použití síly.
Polsko-litevské vojsko pochoduje na Moskvu, období temna ale Rusy zocelilo. Ruská šlechta se proti Wladyslawovi spojila, odmítá vydat svá města, a ač na ústupu, pokračuje v boji. Unijní armáda se nakonec ocitá hluboko na vydrancovaném území nepřítele. Navíc přichází zima, vojáky sužuje mráz i nedostatek jídla a peněz. Dobrodruzi, kteří se na tažení vydali s vidinou bohaté kořisti, nyní řady vojska opouštějí v houfech, stejně jako žoldáci, kteří nedostávají žold. Když Rusové začínají shromažďovat síly k protiútoku, ocitá se princ ve smrtelném ohrožení.
Aby svého syna zachránil, obrací se král s žádostí o pomoc na záporožské kozáky. Poslové, se kterými před Zikmunda předstupuješ, kladou panovníkovi následující podmínky: požadují vyšší autonomii a více výsad pro kozáky a početnější zastoupení v armádě. Královi nezbývá než souhlasit. Shromažďuješ proto své oddíly a vydáváš se na pomoc Wladyslawovi.
	@ukrmis5.description
Útok na Kafu a další odvážné výpady kozáků ve stepích okolo Černého moře Turky rozlítily. Jejich hněv rozdmýchalo i zapojení polské šlechty do války v Moldavsku a unijní podpora největšímu nepříteli Otomanské říše, Rakousku. Schyluje se k válce.
Roku 1618 vypuklo v Čechách protestantské povstání, které zažehlo náboženskou válku po celém Německu. Vojvoda transylvánský je přesvědčen, že Rakousko se neubrání, a táhne na Vídeň. Zastavují ho až Lisovčíci, polský oddíl, který zformoval v období temna Alexandr Lisovčík. Na hlavu poražený vojvoda prosí o pomoc Turecko.
Zatímco ty vedeš válku s ruským carstvím, na otomanský trůn usedá nový sultán. Jmenuje se Osman II. a na čtrnáctiletého chlapce je to nesmírně ctižádostivý a podnikavý monarcha. Do války proti Polsku posílá vojsko, které roku 1620 vítězí u Cecory. Hejtman Zolkiewski v bitvě umírá a jeho hlavu posílají vezírovi do Istanbulu. Následujícího roku zatouží Osman zastínit i Sulejmana Nádherného, a shromažďuje proto obrovské vojsko, se kterým plánuje osobně zničit unii.
Polsko se zoufale snaží vybudovat vlastní armádu, trvá to ale dlouho a místní sejm se jen nerad loučí se svými penězi. Město Gdaňsk například dospělo k názoru, že s tureckou hrozbou se musejí vypořádat hlavně na jihu. Z tohoto titulu tedy odmítá poslat zlato i vojáky. Pro nedostatek mužů musí vláda opět spoléhat na zaporožské kozáky.
Kozácká rada se boje nikdy nezříká, zejména když má tak možnost znovu rozšířit výsady kozáků. Poláci po moskevském tažení na své sliby rychle zapomněli, vždyť ve válce jsou kozáci uctívaní a vážení, ale v míru je s nimi zacházeno jako se sedláky. I přesto se setkáváš s králem, podepisuješ řadu listin a slibuješ pomoc. Král do tvých rukou opět svěřuje prince Wladyslawa. S vojskem přijíždíš na domluvené místo, do města Chotimy.
	@rusmis1.description
V období temna se Smolensk stává součástí Polsko-litevska. Moskva se ale se svými západními državami nechce rozloučit a čeká, až se štěstěna obrátí.
Roku 1632 se králem unie stává Wladyslaw IV. V Evropě zuří třicetiletá válka a čerstvě korunovaný monarcha nemůže s pomocí Západu počítat. Car vycítí šanci. Ačkoliv se mu nepodařilo získat žádné spojence, vyhlašuje Polsku válku. A tím spouští smolenskou krizi.
Velká ruská armáda oblehla Smolensk. Obléhání ale neprobíhá podle představ velitelů, ba co hůř, Poláci navádějí Tatary, aby proti Rusům sami vytáhli. Hejtman Radziwill údajně řekl: "Nehodlám se pouštět do teologických disputací o tom, zda je správné navádět bezvěrce proti křesťanům, ale co se týče politických dopadů, povedlo se to setsakramentsky na výbornou." Mnozí carovu armádu opouštějí a vracejí se, aby uchránili vlastní statky. A protože si uvědomuješ marnost smolenské mise a nehodláš čekat na špatné zprávy z domova, odcházíš také.
	@rusmis2.description
V roce 1654 propukla druhá smolenská válka. Cíl tažení zůstal stejný, obnovit územní celistvost narušenou v období temna a zkrotit záporožské hordy. Tentokrát se car nehodlal soustředit pouze na Smolensk a umožnit tak unii shromáždění záložní armády.
Na obou křídlech vojska pochodujícího ke Smolensku postupují menší oddíly, které mají vlastní rozkazy. Rusové chtějí během tažení roku 1654 obsadit města na horním Dněpru a využít řeku ke spojení mezi vojáky nasazenými v Ruthénii a na Ukrajině.
Velíš severní armádě a tvým úkolem je zajmout Vitebsk.
	@rusmis3.description
Tažení našeho pána roku 1654 skončilo úspěšně. Ruská armáda dobyla zpět území ztracená v období temna, a navíc i města na horním Dněpru. Vojsko postupovalo pomalu a promyšleně, neriskovalo výpady za nepřátelský týl. Když bylo zřejmé, že od Litevců další nebezpečí nehrozí, armáda byla na zimu rozpuštěna. Ani několika lety bojů vyčerpaná unie ale nebyla zcela pokořena. Na jaře následujícího roku vede litevský hejtman Radziwill armádu na Mohylev v naději, že se mu podaří přetnout ruské zásobovací trasy.
Car takový tah nepředvídá. Posádka Mohylevu je nepočetná a nespolehlivá. Panovník proto ke zkoušenému městu vypravuje posily.
	@rusmis4.description
Litevský protiútok končí nezdarem a car pokračuje ve svém tažení. Nezastavitelná ruská armáda si razí cestu dále do hloubi Litevského velkovévodství a dobývá pevnost za pevností. Když se vojsko přiblíží k Vilniusu, mužové Jánoše Radziwilliho se město pokusí bránit, ale prohrávají. Hlavní město velkovévodství je obleženo a hroutí se, následují Grodno a Kovno.
Litevci ale zoufale bojují dál. Protože hlavní ruské armádě se v poli postavit nemůžou, spoléhají na rychlé přepady za nepřátelskou linií. Vojsko je zásobováno po trasách sledujících síť pevností. Čím hlouběji na nepřátelské území armáda postupuje, tím jsou zásobovací trasy delší a obtížněji se brání. Litevci doufají, že se jim je vhodným manévrováním podaří přerušit. Pokud uspěješ, carova armáda se ocitne bez zásob a střelného prachu a nezbude jí než se stáhnout. Jinak se rozpadne. Máš za úkol bránit naše křídlo. Je to nesmírně důležité poslání, které je důkazem toho, jak moc si tě car váží.
Dávat pozor na litevskou šlechtu ale není tvůj jediný úkol. Ruské úspěchy poutají i pozornost sousedů. Švédové sledují bedlivě události v Litvě a zvažují, co by z této války mohli získat...
	@rusmis5.description
Rok 1655 bude navždy vzpomínán jako rok velké pohromy. Švédské armády rázně porážejí unijní oddíly a obsazují Varšavu a Krakov. Litevský hejtman Radwizill se v touze po záchraně otčiny před zkázou (a ve snaze uspokojit své mocenské choutky) nechává korunovat polsko-litevským králem a stává se švédským vazalem. Švédové jsou s takovým výsledkem nadmíru spokojeni, Poláci nikoliv. Unie je rozdělena mezi podporovatele vládnoucího krále Jana Kazimíra a Švédy dosazeného samozvance Radziwilla.
Švédské úspěchy a tažení do Livonska jsou trnem v oku cara Alexeje Michajloviče. Car baží po územních ziscích u baltského pobřeží, a uzavírá proto příměří s Janem Kazimírem. Společně povedou válku proti Švédsku. Rusové přecházejí do útoku, sám car vede hlavní voj na Rigu, menší uskupení pak operují v Livonsku a Ingrii. Tažení roku 1656 bylo úspěšné, pak ale Švédové přešli do protiútoku. Po sérii bitev vítězí švédský velitel v Livonsku hrabě Magnus de la Gardie v rozhodující řežbě u Walku. Armáda pskovského vojvody je rozdrcena, vojvoda umírá na utržená zranění následujícího dne. Severní části Ruska se švédské invazi nedokážou bránit. Stáváš se novým pskovským vojvodou, dokud se situace neuklidní a Švédy se nepodaří odrazit. Zastav jejich postup za každou cenu.
	@tutmis1.name
Mír
	@tutmis1.description
%include(missions;tutcam.description)%

V této výukové misi se naučíš verbovat a ovládat jednotky, budovat město, těžit suroviny a zkoumat lepší technologie.
	@tutmis2.name
Válka
	@tutmis2.description
%include(missions;tutcam.description)%

V této výukové misi se naučíš základům taktiky a velení, seznámíš se s různými druhy vojska i tím, jak využít jejich předností k dosažení obecného blaha.
	@bonmis1.description
Minulý rok byl zvláštní. V létě sněžilo a o Vánocích přišla obleva. A na podzim pršelo, jako by mělo nastat skonání světa. Lidem se zjevovala různá znamení a někteří tvrdili, že prožíváme poslední chvíle před Soudným dnem. Nic dobrého nás nečeká. Velká válka je na obzoru!
Dávná hrozba sužuje srdce lidí, hrozba, která po mnoho let dřímala, hrozba tureckých sipáhí a janičářů.
Mnohokrát napadli Turci křesťanská království. Otomanské vojsko jako bájná příšera kráčelo od vítězství k vítězství a nemilosrdně zničilo každého, kdo se mu odvážil postavit. Zdálo se, že Turky nic nezastaví. A přesto se pokaždé našel hrdina, který se nepříteli postavil a v boji ho zahnal zpět. Příšera ale nebyla mrtvá, jen se stáhla do svého doupěte, lízala si rány a vyčkávala na vhodný okamžik k úderu.
Nyní jsou Turci opět na pochodu a touží srazit Evropu na kolena. Evropští vládcové musejí spojit své síly, aby mohli hrozbě čelit. Pokud nebudeš svůj svět bránit, zahyne. Stateční, kteří se zlu postaví čelem, padnou, ostatní skončí v okovech.
	@bonmis2.description
Na východě Evropy, na samé hranici civilizovaného křesťanského světa, rozpíná se od moře k moři mocná říše - unie dvou národů, Poláků a Litevců. V srdci jejich říše ale žije ještě další národ, Ukrajinci. Stejně jako mnozí jiní i oni orají svá pole, věnují se řemeslům a bojují s nepřáteli. Ukrajinská kozácká pěchota se může směle rovnat s maďarskými hajduky. Ani bez jejich pomoci by se polští okřídlení husaři neobešli. Zatímco Litevské velkovévodství stráží unijní hranice před Rusy, záporožské vojsko brání vpádu zuřivých Tatarů. Jeho zásluhy jsou nedocenitelné. Právům a svobodám se ale ukrajinští kozáci těšili vždy jen v časech války. Jakmile zavládl mír, vrátilo se i období útlaku. Když kozákům došla trpělivost, povstali, ale vždy byli krvavě potlačeni. Polská šlechta nepochopila, že ruskému náporu může odolávat jedině společnými silami.
Pokud se příští povstání vymkne z rukou a nedojde ke vzájemné dohodě, Rusové situace využijí. Vzdorovat jejich tlaku ale jedinec dlouho nedokáže, a následky pro Poláky, Litevce i Ukrajince můžou být tragické.
	@bonmis3.description
Kampaň, ve které můžeš hrát za vybranou stranu konfliktu nebo znemožnit uzavírání spojenectví. Scénář je inspirován událostmi třicetileté války, nejkrvavějšího konfliktu tohoto dějinného období.
	@bonmis1.name
Turecká invaze
	@bonmis2.name
Boj za svobodu
	@bonmis3.name
Třicetiletá válka
	@boncam.name
[Original] Tři války (bonus)
	@boncam.description
Bonusová kampaň obsahující tři nesouvisející tažení z nejkrvavějšího konfliktu 17. století.
	@polcam.name
[Days of Brilliance] Pro Fide, Lege et Rege
	@polcam.description
V roce 1587 se polským králem a velkovévodou litevským stává Zikmund Vasa, syn švédského krále Jana III. a polské princezny. Nový panovník je rozhodný, odbojný a lační po moci. Kromě toho je také oddaným katolíkem.
Na domácí scéně usiluje Zikmund především o upevnění královské moci. Snaží se omezit vliv šlechty i početných sejmů, zrušit volbu polského krále, a učinit tak titul dědičným. Šlechta a další vlivní lidé s takovou politikou samozřejmě nesouhlasí. 
Kromě toho se Zikmund snaží všemi prostředky posílit katolictví a vymýtit ostatní větve křesťanství. Je hlasitým zastáncem brestlitevské unie, podle které se má východní pravoslavná církev podrobit úřadu římského papeže, přijmout katolické učení a vytvořit řeckokatolickou církev.  
Zikmund se také angažuje v zahraniční politice.
Je právoplatně korunován švédským králem, ale Švédové se katolickému panovníkovi poklonit odmítají a z trůnu ho sesazují. Zikmund celý život touží po vytvoření polsko-litevského soustátí. Od svého plánu nikdy neupustí.
Kromě jiného je polský král připraven napadnout rozpínavé carské Rusko, které se po smrti careviče Dmitrije a nástupu Borise Godunova zmítá ve zmatcích. Říká se, že carevič stále žije a Zikmund je ho připraven v jeho nárok na trůn podpořit. Bez rozpaků by ale korunu usadil i na hlavu svého vlastního syna Vladislava.
Uskuteční své velkolepé plány a učiní ze svého syna krále Polska a Švédska, velkovévodu litevského i ruského cara?
	@polmis1.name
Útok na Koknese
	@polmis2.name
Průlom u Rigy
	@polmis3.name
Řež u Klušina
	@polmis4.name
Záchrana Počajivské lávry
	@polmis5.name
Bitva o Vídeň
	@polmis1.description
Roku 1587 se králem Polsko-litevské unie stává švédský šlechtic Zikmund Vasa, který je po smrti svého královského otce prvním následníkem severského trůnu. Švédové se ale katolickému panovníkovi klanět odmítají a králem korunují vévodu ze Sodermanlandu. Když se Zikmund odmítne žezla zříci, dochází ke střetu. V roce 1600 Polsko-litevská unie z rozhodnutí sejmu anektuje švédský Estland.
Teprve nedávno korunovaný švédský král nemarní čas a shromažďuje vojsko v síle 10 000 mužů. Když se panovník vyloďuje v Estlandu, připojuje se k němu i místní šlechta. V jejím doprovodu pak armáda pokračuje na litevské Livonsko, které stráží pouhých 5 000 vojáků pod velením generála Farsenbacha.
Švédové útočí nezměrnou silou. Navzdory několika prohraným bitvám dobývá vojsko města Pärnu, Valmiera, Dorpat i Fellin. V únoru 1601 stojí švédské pluky před branami Rigy na březích řeky Daugavy a 28. března zahajují obléhání Koknese. Město se brání pouhé tři dny. Zbytky litevské posádky ustupují do nedaleké pevnosti, kde se je obléhatelé po sérii nezdařených pokusů o zteč rozhodnou vyhladovět. V obléhání dále pokračují jen nepočetné oddíly, zatímco hlavní voj postupuje na sever k Erle. Švédský král se zatím obrací zpět do Švédska, aby přivedl posily, a velením pověřuje svého syna Carla Gyllenhielma.
Sejm mezitím zavádí novou válečnou daň, ze které plánuje financovat vojsko váženého korunního hejtmana Jana Zamoyskiho. Do té doby je litevský hejtman Kryštof Radziwilli, přezdívaný pro svůj vojenský um Blesk, pověřen úkolem bránit Kuronsko a Žmuď. Shromažďování vojska ale trvá déle, než se předpokládalo, a hejtman proto do Koknese posílá mladého Jana Sicinskiho. Chrabrý vojevůdce přerušuje švédské zásobovací linie, a výrazně tak oslabuje pozici obléhatelů. Gyllenhielm se sice pokouší nebojácného litevského velitele zastavit, ale Blesk přijíždí na bojiště právě včas, aby v nouzi pomohl. V obklíčení se rázem ocitají Švédové. Pevnost Koknese se jim stává pastí.
Koknese je důležitá vojenská základna, která se stane výchozím bodem úspěšné protiofenzivy. Získej město z rukou nepřítele.
	@polmis2.description
Po triumfu u Koknese ustupují Švédové na dříve dobytá území, zatímco polská královská armáda, doprovázená oddílem ukrajinských kozáků pod vedením samotného krále Zikmunda a Samuela Koszky, se v Livonsku přidává k Bleskově vojsku.
Koncem roku 1602 obsazuje Polsko-litevská unie téměř celé Livonsko, ale vojáci dále pokračovat odmítají, neboť již několik měsíců nedostali žold. Hejtman Jan Zamoyski vyplácí kozáky z peněz zaslaných mu sejmem a odjíždí. Svou přítomnost už za nutnou nepovažuje ani král, a otěže velení proto přebírá Jan Karol Chodkiewicz, který pokračuje v dobývání Livonska a boje přenáší až na švédské území. Navzdory dosaženým úspěchům se polskému vojsku nedostává peněz na další tažení, a velitelé jsou proto nuceni sahat do vlastních kapes. Na zhoršení situace se podepisuje také přicházející zima a nemoci. To vše má za následek neschopnost unijního vojska využít příležitosti a dosáhnout konečného vítězství. Po bitvě u Tartu se navíc část vojáků, kteří již dlouho nedostali zaplaceno, bouří a vytváří vlastní stát pod vedením Alexandra Lisowskiho. Polské tažení v Livonsku se dostává do mrtvého bodu.
Ve stejné době následuje švédské vojsko příkladu Mořice Oranžského, který založil vlastní vojenskou akademii a reformoval nizozemskou armádu. Na pozvání Švédů přijíždí do země Jan VII. z Nasavska, který s pomocí nizozemských postupů zkoušené švédské oddíly reorganizuje a cvičí. Hrabě ze Sodermanlandu peněz nelituje, a za prostředky poskytované Moskvou najímá důstojníky z celé Evropy. Koncem roku 1605 představuje švédské vojsko mocnou sílu, která je připravena dobýt Rigu, největší přístav Polsko-litevské unie, a postoupit dále do nitra Livonska.
Vojsko hejtmana Chodkiewicze se ocitá v nelehké situaci. Vojevůdcovo volání o pomoc sejm nevyslyší, stejně tak odmítá uvolnit prostředky na další válku. Od teď se musí hejtmanovi muži spoléhat jen sami na sebe. Ústup nepřipadá v úvahu. Riga nesmí padnout!
	@polmis3.description
Po smrti Fedora, následníka Ivana Hrozného, usedá na ruský carský stolec Boris Godunov. Ruský lid se ale ke svému novému panovníkovi staví rezervovaně, neboť Godunov není šlechtického původu. Když se pak začnou šířit zvěsti o Dmitriho vraždě, mění se rezervovanost v otevřené nepřátelství.
V roce 1603 se na území Polsko-litevské unie objevil odvážný muž, který sám sebe prohlásil za Dmitriho, a lidem vyprávěl o své zázračné záchraně. Nikoho nenechal na pochybách, že touží po jediném, usednout na ruský trůn, který mu právem náleží. Sejm Dmitriho návrh na dobytí Moskvy odmítl a královský hejtman Jan Zamojsky jeho plán označil za komedii hodnou Plauta. Velitel Jerzy Mniszech se ale navzdory obavám rozhodl Dmitrimu pomoci. Shromáždil vojsko a kozáky, svou dceru s carevičem zasnoubil a vyrazil na východ.
Jerzyho tažení na Moskvu začalo bitvou u obce Dobrynichi. Když pak car Boris zemřel, ruský lid neváhal rychle převléknout kabát a z Dmitriho se rázem stal ruský car. Panovníkovo chování nicméně zklamalo bojary, kteří zorganizovali převrat. V květnu 1606 byl Dmitrij zavražděn a ruským vládcem se stal Vasilij IV. Země upadla do zmatků a násilí.
Roku 1607 se objevil další Dmitrij a jeho příběhy o zázračné záchraně byly tentokrát ještě neuvěřitelnější. I přesto se polské vojsko opět vypravilo k Moskvě. Marina Mniszechová svého Dmitriho poznala.
Vasilij toužil Dmitriho porazit, a v roce 1609 se proto spojil se Švédskem, které už v té době vedlo s Polsko-litevskou unií válku. S požehnáním papeže se tedy král Zikmund vypravil do války jako spojenec carského Ruska. Sjednocené polsko-litevské síly oblehly Smolensk.
Švédské vojsko, posílené žoldnéři z Francie, Skotska, Německa i Anglie, se přiblížilo k Novgorodu. U jeho bran se Švédové spojili s Michajlem Vasiljevičem Skopin Šujskijem a společně prolomili obležení Moskvy. Dimitrij byl nucen uprchnout. Zběhové a lháři se v Rusku vyskytovali běžně. I proto se moskevský patriarcha Filaret vydal za polským králem a nabídl carskou korunu jeho synovi Wladyslawovi.
Vasilij vyslal proti polsko-litevským oddílům armádu vedenou Dmitrijem Šujskim. Velením unijních vojsk byl pověřen královský hejtman Stanislav Zolkiewski se svými muži.
Obě armády se chystají k rozhodnému střetnutí, jehož výsledek určí, zda se Vasilij udrží na trůně, a pokud ne, kdo bude příštím králem. Zda Wladyslaw, nebo Dmitrij.
	@polmis4.description
Od roku 1648 zmítaly Polsko-litevskou unií války. Ti nejlepší rytíři umírali v bojích se Švédy, Rusy, Turky, Maďary i vlastními sousedy. Roku 1672 se rozhořela nová válka s Tureckem. Turecká vojska obsazovala pevnosti a hrady v Podolí, zatímco tatarské hordy plenily města a vesnice. Vyčerpané polsko-litevské oddíly kladly jen slabý odpor, v jejich čele ale stál Jan Sobieski.
Léta páně 1673 porazil Turky u Chotyně a vydobyl si tak slávu napříč Polsko-litevskou unií i Evropou. Po svém vítězství byl korunován králem. Turci mu od té doby neřekli jinak než "Lev od Chotyně". Lehkovážná šlechta ale Janovi nedovolila postupovat s větší rozhodností. Například vážený litevský hejtman Michal Kazimierz Pac své oddíly rozpustil ihned po bitvě u Chotyně, a to navzdory Sobieskiho rozkazům. Zbytkům tureckého vojska se proto podařilo uprchnout.
Rok 1674 s sebou přesto přinesl další vítězství. Z tureckého a tatarského jha byla osvobozena jižní Ukrajina. 
Po řadě porážek shromáždili Turci v roce 1675 novou armádu, která měla zpět dobýt to, co ty předchozí ztratily. 
Tureckému vojsku velel Ibrahím Šišman Paša, do čela Tatarů se postavil nureddin Safa Geray. Jejich tažení začalo úspěšně, když se jim krátce po překročení Dněstru podařilo oblehnout řadu polských hradů. Některé vzdorovaly, většinu ale dobyvatelé zdolali.
Celá Polsko-litevská unie znala vyprávění o třech stech statečných obráncích hradu Trembovle a jejich veliteli, kapitánovi Ianu Samuelovi Hshanovském. Tou hlavní hrdinkou se ale stala jeho žena Anna Dorota. Hrad Trembovle oblehlo v září na 10 000 Turků. Paní Hshanovská přitom jednala s příkladnou odvahou a odhodláním. Povzbuzovala obránce slovy i činy, sama se neváhala chopit zbraně a bojovala s nepřítelem po boku ostatních. Všechny turecké výpady se podařilo odrazit a Turci museli odtáhnout s nepořízenou.
Král Jan Sobieski nyní disponuje dostatkem mužů, aby zkoušeným hradům a pevnostem v Podolí pomohl. Vojsko se shromažďuje u Lvova. Vojáci přicházejí z celé Polsko-litevské unie.
Zjišťuješ, že nepřítel ohrožuje Počajivskou lávru. Rozhoduje každá minuta, na krále proto nečekáš a vyrážíš se svými muži směrem ke klášteru.
	@polmis5.description
Na konci roku 1676 podepisují Polsko-litevská unie a Turecko žuravenský mírový pakt. Jan Sobieski usiloval o co nejdřívější ukončení války, protože sejm odmítl poslat další peníze a vojsko se dařilo udržet pohromadě jen penězi z královy osobní pokladnice. Šlechta byla navíc ochotná válčit jen v případě, že budou přímo ohroženy její zájmy. Všechny tyto skutečnosti znemožňovaly sestavení armády v době, kdy se ta turecká těšila z plných stavů. Pokračovat ve válce za těchto podmínek bylo vyloučené.
Druhým důvodem, proč král jednal tak rychle, byla jeho snaha o obsazení východního Pruska. Jan za tím účelem uzavřel spojenectví s Francií a Švédskem. Dohodu usnadnil i fakt, že jeho žena Maryšenka byla Francouzka. Francouzský král Ludvík XIV. naopak doufal, že spojenectví s Polskem mu pomůže získat převahu nad Svatou říší římskou.
Šlechta se ale proti těmto plánům vzepřela. Urození pánové se nechtěli dostat do sporu s císařem a báli se, aby král Jan nezatoužil po absolutistické vládě tak, jako král Ludvík XIV.
Vyslanci v Turecku mezitím dojednávali podmínky míru. Polská strana chtěla obnovit hranice do stavu před válkou, to se ale Turkům nezamlouvalo.
Komplikovanou situaci se podařilo vyřešit až roku 1683. Tehdy Polsko-litevská unie uzavřela dohodu se Svatou říší římskou. Smlouva obě strany zavazovala k neprodlené vojenské pomoci tomu ze spojenců, jehož hlavní město by napadli Turci.
V tom samém roce se ohromná turecká armáda pod vedením Velkovezíra Kara Mustafy vydala z Andrianopole na Vídeň. Ctižádostiví Turci se přitom nehodlali zastavit u rakouského hlavního města. Mustafovým snem je pokořit Řím i Paříž. Evropa se znovu ocitá v tureckém ohrožení.
Čeká tě možná nejdůležitější bitva v dějinách Polsko-litevské unie. Vítězství ti přinese slávu, jakou žádný jiný hejtman nepoznal!
	@scecam.name
[Days of Brilliance] Kampaně
	@scecam.description
Mise, které spolu vzájemně nesouvisejí.
	@scemis1.name
Konotop
	@scemis2.name
Selské povstání
	@scemis3.name
Bitva u Nördlingenu
	@scemis4.name
Restaurace Stuartovců
	@scemis5.name
Vylodění v Bretani
	@scemis1.description
Car Alexej Michajlovič události v Polsko-litevské unii bedlivě sledoval. Vše začalo v roce 1648 Chmelnického povstáním, které záhy přerostlo v otevřenou válku. Polská šlechta byla lačná po pomstě a toužila utopit vzpouru v krvi. Když boje neustávaly, byl Chmelnický roku 1654 nucen uzavřít s Moskvou spojenectví.
Car na dohodu přistoupil a ihned začal s přípravami na vojnu s Polskem. Armáda se reformovala, vojáci hromadili zásoby a střelný prach, nakupovaly se zbraně. Když se pak Rusko v roce 1654 postavilo za Ukrajinu, disponovalo již mohutnou armádou připravenou k tažení. Naopak Velkovévodství litevské zastihla válka zcela nepřipravené. Ruští vojáci zabrali téměř celé území svého nepřítele. Tomuto vpádu do Litvy se říká "rudá potopa".
Zahraniční politika ukrajinského hejtmanství se mezitím změnila. Po smrti Bohdana Chmelnického v roce 1657 se ukrajinským hejtmanem stal Ivan Vigovskij. Nový hejtman se rozhodl připojit opět kozácké hejtmanství k Polsko-litevské unii. Kromě toho uzavřel spojenectví s krymským chánem Mehmedem IV. Girayem.
Kníže Alexej Nikitič Trubeckoj hájil carovy zájmy na Ukrajině. Jeho úkolem bylo ztrestat Vigotskiho a podřídit Ukrajinu carově železné vůli. První pevností v jeho cestě za splněním úkolu byla Konotop.
Pomoz obležené pevnosti a znič carovy oddíly. Pokud neuspěješ, hrozí další "rudá potopa", tentokrát na Ukrajině. Ruští vojáci mají totiž za úkol potrestat kozáky za jejich spojenectví s Polskem.
	@scemis2.description
Smutné časy skončily. Nadešel čas vrátit věcem řád a přesvědčit každého, kdo ještě pochybuje, že bezvládí skončilo. Nad rozlehlou zemí opět vládne právo a nastává čas reforem.
Období vlády Alexeje Michajloviče bylo pro zemi těžkou zkouškou. Carova nařízení byla příčinou nepokojů a vzpour a reformy patriarchy Nikona vyvolaly rozkol v pravoslavné církvi. Mnozí padli ve válce s Polskem. Nevolnické povinnosti, kterých v období zmatků ubylo, nyní na prostý lid dopadly s o to větší váhou.
Carská moc se navíc jala omezovat práva a svobody kozáků, kteří stráží jižní hranici říše. Často jsou pod smyšlenými záminkami vysíláni proti Otomanské říši nebo Persii, se kterými se přitom car snaží uchovat mír. Tito kozáci jsou označováni za lupiče a vláda je tvrdě trestá.
V roce 1677 se kozáci vedení Stěnkou Razinem vydali na další "loupeživou" výpravu. Během tažení se střetli s vládním vojskem a došlo i k obsazení uralského města, což byl neodpustitelný zločin. Následujícího roku Razin vyráží plenit do Persie. Na cestě zpátky se zastavuje v Astrachani. Do města smí vstoupit jedině pod podmínkou, že propustí zajatce a podělí se o kořist.
Mazaní kozáci ale místního správce podvedli. Došli až k řece Don, odkud začali vyvolávat povstání. Razin pod svou zástavou sjednotil všechny, kdo byli nespokojeni s prací vrchnosti. A takových bylo mnoho. Brzy se rozhořelo povstání nevídaných rozměrů a zachvátilo celý jih země.
Povstalci nebojovali proti carovi ani jeho vládě, ale proti místním správcům. Říkalo se dokonce, že mají rebelové podporu samotného cara Alexeje a patriarchy Nikona.
Velíš carské armádě. Tvým úkolem je porazit povstalce a jejich vůdce Stěnku Razina.
	@scemis3.description
Kdo by řekl, že ten kacíř Luther bude mít tolik následovníků? Bezvěrci už nejsou jen osamocení blázni. Vládnou teď celým vévodstvím. Ještě nedávno pletichařili proti katolické církvi a dnes jim nevoní císař katolík. Natolik je pohltilo šílenství, že pozvedli zbraně proti svému panovníkovi! A zrovna v době, kdy naši sousedé přemýšlejí, jak si odkrojit kousek naší říše pro sebe a Turci pomýšlejí na dobytí Vídně. Francouzi se nikdy nepřestali plést do německých záležitostí a ze severu se blíží Švédové. Co ti si u nás zapomněli? Raději by měli svou pozornost obrátit k Baltu a Litvě, kde protestantské kacířství kvete a kde se daří Židům, pravoslavným křesťanům, a dokonce i muslimům.
Není snadné bojovat za správnou věc. Pod Valdštejnovým vedením jsme ale protestanty pořádně vypráskali. Škoda, že mu sláva stoupla do hlavy a začal se poměřovat se samotným císařem. Bůh si nakonec povolal jeho i krále Gustava Adolfa. Se Švédy si ale poradíme i bez něj. 
Nepřítel se chystá zaútočit. Jen ať přijdou, my se nebojíme! Bůh, katolická církev a její věrní spojenci, Španělé a Poláci, nám pomůžou. Přes Nördlingen se nedostanou. Odváží-li se bojovat, pošleme je všechny rovnou do pekla za jejich zrzavým králem. 
	@scemis4.description
Anglická občanská válka je u konce. Král tolik toužil pošlapat práva svých věrných poddaných, až přišel o hlavu. Majestát má opět moc i nad Irskem a Skotskem, o kterou během války přišel. Z království Anglie, Skotska a Irska se stává republika a do jejího čela se staví lord protektor Oliver Cromwell. Parlamentu a armádě vládne železnou pěstí. Když Cromwell umírá, rovnováha je ztracena.
Velkému vlivu se po válce těší armádní generálové, kteří se ale o moc nechtějí dělit. Vystrašený parlament se pokouší jejich vliv omezit všemi prostředky.
Po Cromwellově smrti se novým lordem protektorem stává jeho syn Richard. Vzhledem k tomu, že nemá příliš vojenských zkušeností, není mezi vojáky oblíben. Intriky a pletichy bují všude. Členové parlamentu se pokoušejí některé z generálů získat na svou stranu, a naopak. Každá ze stran si touží naklonit lorda protektora.
Tahanice skončily po necelém roce, když generálové rozpustili parlament a Richard byl přinucen rezignovat. Vojáci sestavili novou vládu i parlament. Vládcem země se stává John Lambert, nejoblíbenější ze všech generálů.
Všechny události sleduješ ze Skotska, a protože disponuješ značnou vojenskou silou, žádají tě všichni zúčastnění o pomoc. Republikáni se dovolávají potrestání Lamberta, kterého označují za diktátora, generálové chtějí podíl na tvém vlivu. A o slovo se hlásí i roajalisté. Domnívají se, že nadešel vhodný čas obnovit monarchii. Karel Stuart, který se až dosud skrýval ve Francii, je připraven usednout na otcův trůn.
Už nemůžeš jen přihlížet. Osud země je ve tvých rukách. Vyprav se do Londýna a nastol tam pořádek. Porazíš-li Lamberta, budeš moci rozhodnout o budoucnosti celé země.
	@scemis5.description
Francouzi a Angličané se opět utkávají ve smrtícím zápase o světovou nadvládu. Bojuje se na souši i na moři. Strategie obou zemí se ale diametrálně odlišují. Anglický parlament si je vědom svého poslání a cílevědomě ho naplňuje. Anglické lodě posílá do Ameriky a Indie, vyhýbá se přímému vstupu na evropské bojiště a svou účast omezuje na financování spojenců na kontinentu. Francouzský král na své zámořské državy nedbá a vysílá do boje své loďstvo.
Během bojů s Francouzy se Angličané rozhodují zničit námořní přístavy na francouzském pobřeží. Jejich úder musí být rychlý, aby francouzské vojsko nemělo čas reagovat.
Ty naneštěstí nemáš přátele na vysokých místech, a proto místo výpravy do Německa v čele expedičních sborů zůstáváš se svou posádkou. Už se zdálo, že ti bude možnost proslavit se na bojišti odepřena a zestárneš daleko za frontou na kraji světa. Štěstěna se na tebe ale usmála! Angličané se rozhodli vyzkoušet sílu naší obrany přímo v oblasti, kterou spravuješ.
Ukaž jim, zač je toho loket. Pokud zvítězíš, čeká tě sláva. A Angličané si navíc další invazi dvakrát rozmyslí!
	@celcam.name
[Vánoce 2016] Vánoční tažení
	@celcam.description
Dárková kampaň
	@celmis1.name
[Vánoce 2016] Jak elfové zachránili soby
	@celmis1.description
[Legrační mise] Bylo nebylo, na Severním pólu žil jeden moc hodný pán. Lidé ho znali pod různými jmény: Santa Klaus, svatý Mikuláš, děda Mráz, Sinterklaas a podobně. Celičký rok se připravoval na Vánoce a chystal dárečky pro hodné a poslušné děti celého světa. Na tento složitý úkol ale nebyl sám, neboť se vždy mohl spolehnout na své malé pomocníčky, elfy. S příchodem Vánoc zapřáhl soby do saní a vyrazil do širého světa, aby obdaroval všechny nedočkavé děti.
Ne každému se to ale líbilo. Ošklivý a chamtivý darebák, který se tvářil, jako by sám nikdy žádný dárek nedostal, se rozhodl, že ostatním vánoční svátky zkazí. Mistrnou lží a zradou se sobů zmocnil, aby tak Santovi znemožnil rozvézt dárky nejmenším.
Santa neprodleně organizuje záchrannou výpravu. Velení předává tobě, nejzkušenějšímu elfovi. Zachraň soby a s nimi i celé Vánoce!
	@swecam.name
[Rise to Glory] Lev ze severu
	@swecam.description
Na severní výspě Evropy, nedaleko rovinatého Dánska, hornatého Norska a jezerního Finska, rozkládá se Švédsko, které Bůh obdařil skalními masivy, údolími, lesy, jezery a řekami. Švédové, odkojení drsným podnebím, jsou válkychtivým a nebojácným národem; jejich válečné úspěchy nenechávají nikoho na pochybách, že se Baltské moře brzy ocitne ve švédském vnitrozemí.
Prožiješ nejslavnější události švédských dějin v době krále Gustava II. Adolfa. Tento výjimečný muž, který si říkal „Sněžný král“ a „Lev severu“, učinil ze Švédska vlivný stát, jaký v severní Evropě neměl obdoby předtím ani potom. Zjistíš, jak se Švédsko stalo mocným, ale také to, jak si král Gustav II. Adolf pokořením početných nepřátel na věky vysloužil přízvisko „Veliký“.
	@swemis1.name
Ingrijská válka
	@swemis2.name
Válka v Prusku
	@swemis3.name
Bitva u Breitenfeldu
	@swemis4.name
Německé tažení
	@swemis5.name
Boj o příměří
	@swemis1.description
V roce 1611 umírá švédský král Karel IX. a trůnu se ujímá jeho syn Gustav Adolf. Mladý panovník dědí po svém otci tři války: s Dánskem, Polskem a Ruskem.
Na podzim je podepsána mírová dohoda s Dány, která Švédům rozvazuje ruce. Král se teď může plně soustředit na dění na východě, kde si polský král Zikmund, snící o švédské koruně, brousí zuby na Estonsko a Livonsko. Ještě dále na východ zuří válka o ruský trůn.
Car Šujskij uzavírá se Švédskem spojenectví a zavazuje se ke společnému boji proti Polsko-litevské unii. Ani nový car ale nedokáže zabránit Polákům, aby se zmocnili Kremlu a korunovali v něm prince Vladislava IV. Vasu. Šujskij je nakonec zavražděn, aniž by Švédsku zanechal další spojence. Švédové ale nemíní ustupovat. Na Moskvě nezávislý Novgorod, který se stal švédským protektorátem, přislíbil poskytnout Švédům plnou podporu. Bratr Gustava Adolfa Karel Filip se sice nedokáže stát carem, po titulu prince Novgorodu ale baží dál.
Mezitím na ruský trůn dosedá Michail Romanov. Car se Novgorodu vzdát nehodlá, a vysílá proto prince Trubeckoje, aby Švédy z města vyhnal.
Tvým úkolem je ruský útok na Novgorod odrazit.
	@swemis2.description
Podařilo se nám obsadit pobaltské země náležící Moskvě a ukončit válku za podmínek výhodných pro nás. Ruské carství ztratilo přístup k Baltu a zřeklo se nároků na Livonsko a Karélii. Nyní nastal čas ukončit třetí a poslední válku, válku s Polsko-litevskou unií.
Vzájemná nevraživost trvá již téměř třicet let. Obě strany se utkaly v mnoha bitvách, některé vyhráli Poláci a Litevci, v jiných uspělo Švédsko. Válčící mocnosti bojují nemilosrdně, ale teprve nedávno začala Rzeczpospolita ztrácet půdu pod nohama. Poslední mírová dohoda připravila Poláky o Livonsko a největší z přístavů, Rigu. Gustav Adolf se nyní poohlíží po Prusku, ve kterém se nachází další významný polský přístav, Gdaňsk. Pokud se ho švédská vojska zmocní, bude král Zikmund konečně odříznut od Baltského moře.
Snadné to ale nebude. Poláci a Litevci shromažďují armádu a s pomocí Dánů a Nizozemců budují loďstvo. Na pomoc spěchá i Svatá říše římská, věrný spojenec Polsko-litevské unie.
Dokonči, co tvůj otec začal. Odřízni Poláky od Baltského moře.
	@swemis3.description
Polsko-litevská unie ztratila veškerou naději na vyhnání Švédů z Livonska a Pruska, a v roce 1626 proto souhlasila s příměřím trvajícím šest let... Na oslavy ale není čas, vír událostí nás opět nutí vydat se do Německa.
Spory mezi katolíky a protestanty štěpí Svatou říši římskou. O moc spolu soupeří Katolická liga a Protestantská unie. Do konfliktu se zapojují také povstáním sužované Čechy, a válku přímo či nepřímo přiživují i další země. Zprvu se štěstí přiklání více na stranu říšských katolíků. Jejich úspěchy nesou nelibě zejména skandinávští protestantští panovníci, a do války proto vstupuje Dánsko. Jeho vojska ale nedokážou zvrátit průběh bojů ve prospěch luteránů. Armádě Svaté říše římské velí vévoda Valdštejn, generální hejtman v Oceánském a Baltickém moři. Bojuje se na celém území Německa a obsazení Kodaně zabrání jen skutečnost, že Valdštejn nedisponuje vlastní flotilou. Dánové musejí nakonec přistoupit na příměří, protože zkušeného katolického generála nedokážou porazit. Severní Německo je Valdštejnovi vydáno na milost.
A právě v této pro evangelíky nelehké době se Gustav Adolf I. rozhodl zmocnit Pomořanska. Oddíly Svaté říše římské útočí po boku Poláků na švédské kupecké karavany v naději, že tím Švédy odradí od účasti ve válce. Výsledek je ale přesně opačný.
Roku 1630 se vojsko vedené samotným králem Gustavem Adolfem vyloďuje v Pomořansku. Pod švédskou zástavou se začínají shromažďovat žoldáci z celé Evropy. Král zatím zvažuje svůj další postup a vede diplomatická jednání.
Jakmile se Švédové vydávají na pochod, procházejí severním Německem snadno až do Saska. Cesta je volná i proto, že vítězný Valdštejn svou armádu rozdělil a její jednotlivé oddíly vyslal jako posily na jiná bojiště. Sasům velí náš starý přítel z pruského tažení, polní maršál Hans Georg von Arnim-boizenburg.
Vojsko Svaté říše římské vede hrabě Tilly.
Uzrál čas vypořádat se se Svatou říší římskou. Nepřítele se nám podařilo předstihnout a přinutit ho k bitvě nedaleko města Breitenfeld.
	@swemis4.description
Po porážce u Breitenfeldu říšská vojska ustupují a začínají se chystat k obraně. Císař volá na pomoc své spojence, španělského krále Filipa IV. a polského Zikmunda III. Jejich úkolem je shromáždit početná vojska pod velením hraběte Tillyho a zahájit protiofenzivu, jejímž cílem bude vyhnat Švédy z Německa.
Naneštěstí pro Rakušany rozpohyboval tlak na Švédy i další události v jiných částech kontinentu. Španělé se srdnatě rvali s oddíly Spojených provincií nizozemských pod vedením prince Frederika Hendrika, a Polsko-litevská unie musela odrážet výpad ruského generála Šejna u Smolensku. Navzdory těmto nesnázím došli někteří španělští a polští vojáci k nelibosti Ferdinanda II. až do Německa.
Švédský král Gustav Adolf také shromažďuje síly na příští bitvu. Ještě nedávno byl odkázán pouze na vlastní zdroje a pomoc německých protestantů, nyní však do švédských pokladnic začalo konečně proudit slibované zlato z Francie. 
Tvým úkolem je udeřit na Rakušany, Bavory, Španěly a Poláky. Po našem boku stojí Sasové, peníze posílají Francouzi.
	@swemis5.description
Bitva u Lützenu skončila Pyrrhovým vítězstvím. Švédové sice zvítězili, ale za jakou cenu - Gustav Adolf padl. Po jeho smrti stihlo Švédy několik dalších porážek, ale na jiných frontách se Seveřanům dařilo více!
Do války vstoupila Francie a vrhla se do boje proti španělským vojskům ve Španělském Nizozemí. V odvetném útoku vyrazila armáda Svaté říše římské na Paříž. Francouzům se podařilo nepřátelský hrot otupit a chopit se iniciativy. Nyní se musí bránit Rakušané a Bavoři.
Ani francouzští diplomaté nezahálejí. Vyjednavačům se podařilo přesvědčit italské spojence, aby vytáhli proti Svaté říši římské. Zabránili také nové válce mezi Švédskem a Polsko-litevskou unií, po které tolik lační Vídeň.
Povstání ve Španěly ovládaném Portugalsku oslabuje pozici této západní mocnosti. Část španělských vojsk se vrací domů, aby vzpouře čelila.
I Svatá říše římská ale dosahuje několika úspěchů. V Anglii propuká občanská válka, a ostrovní království proto přestává podporovat protestanty. Ba co víc, protestantská knížata v Německu, jejichž země jsou zpustošeny válkou, se začínají přiklánět na stranu Svaté říše římské, a to nikoliv pouze slovy, ale i činy. Říšským vojevůdcům proto posílají své muže.
Švédsko se ale o Pomořansko připravit nenechá, a nepřipustí, aby byla smrt milovaného krále zbytečná. Tvým úkolem je ubránit naše stávající državy a přinutit nepřítele, aby zasedl k jednacímu stolu. Všichni jsou válkou vyčerpaní, a přejí si její konec.
	@scemis6.name
Druhá válka severu
	@scemis7.name
Velká válka na severu
	@scemis8.name
Francouzsko-nizozemská válka
	@scemis6.description
Rzeczpospolita se utápí v krvi, zemí otřásá válka za národní obrození kozáků pod vedením Bohdana Chmelnického. Švédský král Karel X. využívá slabosti odvěkého nepřítele a pustoší Litevské velkoknížectví. Země je nakonec nucena podrobit se autoritě švédské koruny. Zoufalé Polsko žádá o pomoc carské Rusko. Výměnou nabízí Rusům po smrti bezdětného krále Jana Kazimíra II., který uprchl do Slezska, polskou korunu. Car tuto šlechetnou nabídku přijímá, porušuje tak Perejaslavskou dohodu s Ukrajinou, a vyhlašuje válku Švédsku. Bohdan Chmelnický, který se už necítí vázán poslušností Moskvě, uzavírá spojenectví s Karlem X. Švédskému monarchovi zároveň ihned posílá oddíly velitele Antona Ždanoviče. V té době se zároveň dánský král Frederik III. podvoluje nátlaku Habsburků a útočí na Švédsko.
Doveď jednu z válčících stran k vítězství!
	@scemis7.description
Na počátku 18. století ovládá švédská koruna celé Baltské moře. Její nejbližší sousedé, Ruské carství a Dánsko s Norskem, nesou tento stav věcí se značnou nelibostí; uvědomují si, že války předchozího století je připravily o většinu mocenského vlivu. Po smrti saského kurfiřta Jana III. Sobieskiho je králem Polsko-litevské unie zvolen August II. Silný. Nový panovník slibuje, že Livonsko, ovládané tou dobou Švédy, vrátí Polsku. Když se teprve osmnáctiletý švédský král Karel XII. vyloďuje s vojskem nedaleko Kodaně, nezbývá překvapeným Dánům než Augustovi II. spojenectví vypovědět. Švédsku ale vyhlašují válku Rusové. Armády Saska, Ruska a Švédska se střetávají v prvních vážných bojích. Životní podmínky v Kozáckém hetmanátu se mezitím rychle zhoršují, kozáci jsou nuceni dodávat Moskvě muže i jídlo pro válku se Švédskem, a lid je sužován rabováním a represáliemi. Když se hejtman Ivan Mazepa dozvídá o záměru Petra I. připravit hetmanát o politickou samostatnost, slibuje věrnost Karlovi XII. a prchá se záporožskými kozáky do Švédska.
Doveď jednu z válčících stran k vítězství!
	@scemis8.description
Navzdory kulturním a ekonomickým odlišnostem jsou Nizozemí a Francie spojenci po více než jedno století. Nedávné vytvoření trojdohody mezi Anglií, Švédskem a Nizozemím ale tuto symbiózu narušuje. Francie se chystá se svým někdejším spojence vypořádat, a zahajuje přípravy na válku. Francouzští diplomaté nejprve úspěšně boří pevné základy trojdohody - Anglie, obávající se nizozemského námořnictva, uzavírá s Francouzi tajné spojenectví. Švédové na východě čelí Braniborsku a Prusku. Roku 1672 Francie a Anglie vyhlašují Nizozemsku válku, do které vstupují i Španělsko a Braniborsko s Pruskem. Švédsko a Dánsko s Norskem nezůstávají stranou, ale Prusové dojednávají mezi severskými zeměmi smír, a ty proto skládají zbraně. Nizozemcům se podařilo zajistit si podporu Svaté říše římské, která ale musí čelit dalším tureckým výpadům, a nemůže tedy do bojů výrazněji zasáhnout.
Doveď jednu z válčících stran k vítězství!
	@prucam.name
[Rise to Glory] Sázky a vítězství
	@prucam.description
Vládcové Braniborska a Pruska se snaží všemi prostředky upevnit svou moc a zvětšit bohatství. Společně pokládají základy budoucí světovlády. V roce 1701 se prvním pruským králem stal Fridrich I. Jeho syn Fridrich Vilém I. pak buduje stát a organizuje silnou armádu. Prusko se přesto stále krčí ve stínu jiných evropských velmocí. Spolu s mladým králem Fridrichem I. to musíš změnit. Z knih víme, že cesta ke slávě a moci je trnitá a strastiplná.
	@prumis1.name
První slezská válka
	@prumis2.name
Válka o rakouské dědictví
	@prumis3.name
Bitva u Kesselsdorfu
	@prumis4.name
Závod o moc
	@prumis5.name
Osudu navzdory
	@prumis1.description
První brandenburští kurfiřtové, budoucí králové Pruska, vytrvale usilovali o znásobení svého bohatství. To je ale úkol, který nelze splnit jinak než na úkor sousedních zemí. Braniboři musejí jen vyčkat na správný okamžik. Když tento okamžik nastává, neváhá se mladý král Fridrich II. příležitosti chopit.
Císař Svaté říše římské Karel VI., který neměl vlastního syna ani synovce, vydal Pragmatickou sankci; edikt, podle kterého se měla císařská koruna dědit po ženské linii. Výnos podpořili i ostatní kurfiřtové. Pragmatickou sankci přijaly za svou také všechny významné mocnosti s výjimkou Bavorska, jehož vévoda Albrecht si mínil císařský trůn nárokovat pro sebe.
Po smrti Karla VI. se císařovnou Svaté říše římské stává dcera zesnulého panovníka Marie Terezie. Španělský král Filip V. společně s vévodou saským, polským králem Augustem III. a sardinským monarchou Karlem Emanuelem III. této situace využívají, a vznášejí nárok na rakouské země. Odvěcí rivalové Rakouska, Francouzi, se také staví proti Marii Terezii.
A právě v této chvíli, kdy se téměř celá Evropa chystá napadnout Rakousko, se Prusko rozhodne expandovat. Za svůj cíl si Fridrich vybírá Slezsko. Pruský král se obává, aby ho Sasové a Poláci nepředběhli, protože obsazením bohatého, rozvíjejícího se a lidnatého Slezska by došlo ke spojení saských a polských zemí. Písaři samozřejmě urychleně dohledávají dávné zápisy a potvrzení, která nároku pruského panovníka přisvědčují. Fridrich Marii Terezii vzkazuje, že uzná Pragmatickou sankci i její nárok na císařský trůn, pokud mu ona vydá Slezsko.
Tak jednoduché to ale není. Do sporu zasahují Francouzi i Bavoři, a navíc se proslýchá, že je v Maďarsku shromažďována početná rakouská armáda. Marie Terezie proto Fridrichův návrh kategoricky odmítá.
Nastal čas obsadit nové državy s mečem v ruce!
	@prumis2.description
Fridrichovi se podařilo ukončit válku, do které jiné země teprve vstupovaly. Anglie se tradičně staví proti Francii, a podporuje Rakousko. K Anglii se přidávají také Nizozemí, Sasko a Piemont. Francouzi a Bavoři uzavírají společnou dohodu. Anglo-nizozemské vojsko postupuje zdárně na Francii, rakousko-saská armáda směřuje na Bavorsko.
Fridrich dění v Evropě bedlivě sleduje. Anglie, Rakousko, Nizozemí a Sasko uzavírají nové spojenectví proti Francii, Prusku a Bavorsku. Spojenci usilují o navrácení Slezska Rakousku a rozdělení pruských území. Anglie své spojence finančně podporuje.
Aby si zajistil vlastní bezpečí, pokouší se Fridrich dojednat spojenectví s Frankfurtem nad Mohanem, jeho plán ale selhává. Na Fridrichovu pomoc však stále spoléhá Francie, se kterou pruský král uzavírá novou dohodu.
Spojenci připravili společný plán postupu obou vojsk. Armáda, které velí sám král Ludvík XV., zaútočí na Angličany a Nizozemce v Rakouském Nizozemí. Vojsko maršála de Kuana pak postoupí společně s pruskými oddíly proti Rakušanům v Bavorsku, které vede princ Karel Lotrinský. Předpokládá se, že až se Fridrich zmocní Čech, Rakušané mu vtrhnou do zad a odříznou jeho zásobovací trasy. Karel Lotrinský poté opustí Bavorsko a maršál de Kuan ho bude stíhat se svými muži.
Pokud uspějeme, pak krom záchrany Slezska získáme také část Čech. Je to riziko, které se vyplatí. Bez dalšího meškání a vyhlašování války se pusťme do boje.
	@prumis3.description
Ať se Fridrich snaží sebevíc, mír je stále v nedohlednu. Marie Terezie raději ztratí císařskou korunu než Slezsko, navíc se poohlíží po každé příležitosti, jak získat zpět, co ztratila. Saský ministr Brühl předkládá nový plán. Navrhuje napadnout Braniborsko ze Saska a obsadit Berlín. Fridrich by pak musel Slezsko postoupit zpět Rakousku a Magdeburg s městy Chotěbuz a Postupim Sasku. Navíc se má vzdát koruny a stát se pouhým markrabětem.
Rakušané a Sasové začínají s přípravami. Jakmile se Fridrich o plánech nepřátel dozvídá, svolává zasedání válečné rady. Prusko je ve vážném nebezpečí, jakékoliv zdržení může mít fatální následky. Válečná rada navrhuje co nejrychlejší postup tak, aby se obě vojska nepřítele nestihla spojit.
Berlín se připravuje k obraně, Prusové shromažďují své muže. Ze všeho nejdříve Fridrich útočí na prince Karla Lotrinského, který je nečekaným úderem zaskočen. Rakouské oddíly ustupují do Čech a Lotrinský se plánu na obsazení Berlína vzdává.
Fridrich nyní rozkazuje všem svým vojskům postupovat na Sasko. Sasové jsou rakouskou porážkou otřeseni, a také oni od pochodu na Berlín upouštějí. Pruský král poté opět nabízí polskému panovníkovi a saskému kurfiřtovi Augustovi mír, ale Brühl je pobouřen. Vzkazuje do Pruska, že mír připadá v úvahu pouze v případě, že Fridrich stáhne své oddíly ze Saska a zaplatí válečné reparace. Fridrich ministrův návrh rázně odmítá, a boje pokračují.
August utíká do Prahy tak kvapně, že v Drážďanech zanechává i svou rodinu a ministry. Saští vojáci pod vedením maršála Rutowského se chystají k obraně hlavního města. V Míšni Fridrich přijímá Augustova vyslance, který přiváží návrh mírové dohody přijatelné pro Prusko. Rakousko její obsah již odsouhlasilo. Je ale pozdě. V době, kdy Fridrich mírové podmínky čte, už obzor olizují plameny a vzduchem se nese dunění děl. Bitva o Kesselsdorf začala.
Rozděl Sasy, kteří se shromáždili v Kesselsdorfu. Dnes válku ukončíme!
	@prumis4.description
Porážka Slezska a nárůst pruské moci zneklidňuje sousední země. Málokdo pochybuje, že si Fridrich nedá pokoj, a bude ve výbojích pokračovat. Pruští sousedé se připravují na nevyhnutelnou válku.
Hlavním Fridrichovým soupeřem je Marie Terezie. Císařovna nese hořce, jak Slezsko pod pruskou vládou rozkvétá, a začíná proto vlastní zemi i armádu reformovat, aby ponížení dvou slezských válek odčinila. Marii se navíc daří vytvořit s Ruskem a Saskem koalici proti Prusku.
Fridrich si uvědomuje vážnost situace a hledá silné spojence. Z předchozích zkušeností ví, že na Francii není spolehnutí, takže své naděje protentokrát upíná k Britům.
Také anglický král a hannoverský kurfiřt Jiří II. má zájem na obraně svých pevninských držav před Francouzi, ale parlament raději rozkazuje vojsku obsadit kolonie nepřítele než bránit německé vnitrozemí. Fridrich proto s anglickým králem uzavírá dohodu, podle které bude Albion Prusům platit za obranu Hannoveru před francouzskými vojsky. V odpovědi na dohodu Angličanů a Prusů uzavírá francouzský král Ludvík XV. spojenectví s Rakouskem.
Prusko má řadu nepřátel v čele s Rakouskem, Francií, Ruskem a Saskem, ale jen jediného spojence, Anglii. Spojené království navíc posílá pouze finanční pomoc.
A tak se započíná nová válka. V severní Americe padají první výstřely. Britské a Francouzské kolonie se vrhají proti sobě. Ozvěny vzdálených výstřelů doznívají i v Evropě.
V této nezáviděníhodné situaci dospívá Fridrich k závěru, že jeho nejlepším spojencem je rychlost. Odmítá čekat, až nepřátelé naberou dost sil, aby ho zničili. Sám je rozdrtí jednoho po druhém.
První úder zamíří na Sasko, které tím bude z války vyřazeno.
	@prumis5.description
Celý svět se proměnil ve velké bojiště. Na všech mořích, oceánech i pevninách se Britové utkávají s Francouzi, přetahují se o kolonie dalších zemí a snaží se uchránit své vlastní. Evropa je ale k volání kolonií hluchá.
Žádný Fridrichův úspěch nevyváží početní a materiální převahu jeho nepřátel. Válka, která se začala slavnými vítězstvími nad Rakušany, Francouzi, Rusy a Švédy, vykrvácela pruskou pokladnici a stála život bezpočet zkušených pruských vojáků a důstojníků. Jediné, co Prusko zachránilo před naprostou zkázou, byla nejednota a sváry jeho nepřátel. Odlišné politické zájmy vedly k rozporům, dohadům a nedostatku spolupráce. Fridrich této slabiny uměl využít a údery nepřátel odrazil. Nemůže ale být všude. Rakouský hrabě Hadik úspěšně plení Berlín, za což se dočká uznání Vídně. Hadikův úspěch zároveň ukazuje na zranitelnost pruského hlavního města.
Fridrich touží po míru, ale jeho nepřátelé se svých cílů nevzdávají. Snad jsou na vině i jeho sláva a úspěchy, ale všechny Fridrichovy mírové návrhy protistrana odmítá.
Následuje nezdar za nezdarem. V roce 1760 obsazují ruské a rakouské oddíly Berlín. Klíče od města jsou slavnostně převezeny do katedrály Panny Marie Kazaňské v Petrohradu. Ztráta pruského hlavního města je pro Fridrichovo vojsko pohromou. Šrámy na morálce vojáků nelze zacelit.
Tak například, zatímco Fridrich se pokouší odvrátit nebezpečí hrozící Berlínu, vyhánějí Rakušané Prusy ze Saska. Bez jeho bohatství se přitom válčící armáda neobejde.
Fridrich je rozhodnut válku buď vyhrát, nebo zemřít pod troskami bortícího se Pruska!
	@scecam2.name
[Rise to Glory] Kampaně
	@scecam2.description
%include(missions;scecam.description)%
	@scocam.name
[Guardians of the Highlands] Hrdinský zápas
	@scocam.description
Keltové žijí na britských ostrovech odnepaměti. Zatímco jih Anglie často sužují nepřátelé – Římané, Sasové, Anglové i Normané – severní výspy hornaté země, kterou obývají Keltové, se zatím nikomu dobýt nepodařilo. Zdejší lid sám sebe nazývá Gaely, cizinci jim říkají Skotové. Skotsko je rozděleno na nížiny a hornatou Vysočinu, jejíž obyvatelé jsou ve srovnání se svými sousedy z níže položených částí Skotska chudší, ale o to bojovnější. V horách dosud přežívá klanové uspořádání společnosti, ale v nížinatých oblastech se projevuje silný vliv sousední Anglie. Skotsko je přesto nezávislým královstvím, kterému od čtrnáctého století vládne stuartovská dynastie. Po smrti Alžběty I., se kterou vymírají i Tudorovci, se králem Anglie a Irska stává Jakub I. Stuartovec, vládnoucí ve Skotsku jako Jakub IV. Nový panovník se stěhuje do Londýna. Při svém odjezdu Skotům slibuje, že se bude každé tři roky vracet. Svůj slib král nikdy nedodrží. Vztah skotského lidu ke králi povážlivě uvadá. Podívejme se, čeho jsou Gaelové schopni, cítí-li se uraženi na cti a smyslu pro povinnost.
	@scomis1.name
Biskupské války
	@scomis2.name
Bitva o Marston Moor
	@scomis3.name
Skotská občanská válka
	@scomis4.name
Povstání jakobitů
	@scomis5.name
Bitva u Falkirk Muir
	@scomis1.description
Karel I., král Anglie, Skotska a Irska, je konstitučním monarchou, ale přesto usiluje o upevnění své svrchované moci. Ve Skotsku spoléhá na pomoc církve, do vysokých vládních úřadů jmenuje biskupy a zahajuje reformy, které mají za cíl sblížit skotskou presbyteriánskou církev s církví anglikánskou. Prosazováním biskupů král pobuřuje šlechtu, reformami zase klér. Karel ale nehodlá ze svých záměrů slevit, a při jejich prosazování se nezdráhá použít ani sílu. Skotové se na krále několikrát obracejí se svými stížnostmi, panovník jim ale nedopřeje sluchu. V roce 1637 jsou zavedena nová pravidla liturgického obřadu, která mnozí vnímají jako pokus o opětovné prosazení katolictví. Skotové se proti katolické víře ostře vymezují, stejně jako proti biskupům a královu autoritářství. Roku 1638 podepisují zástupci skotské šlechty, panstva, kléru a měst Národní úmluvu, která je odsouzením královy politiky. Valné shromáždění skotské církve novoty v obřadní praxi odmítá i s episkopátem, který je podle jeho zástupců neslučitelný s presbyteriánskou vírou. Neposlušností svých poddaných rozezlený Karel I. začíná shromažďovat vojsko, které stoupence úmluvy potrestá. Ani ti ale nezahálejí, v Evropě nakupují zbraně a verbují vojáky. Tvým úkolem je v čele armády stoupenců Národní úmluvy přinutit krále, aby svou politiku změnil.
	@scomis2.description
Anglický parlament, stejně jako parlament skotský, odmítá snahy Karla I. o posílení královské moci. Když jsou všechny možnosti smírného řešení konfliktu vyčerpány, začínají obě strany shromažďovat vlastní vojska, a žádají Skotsko o pomoc. Skotský parlament se zprvu odmítá přiklonit ke kterékoliv ze stran, většina Skotů ale královo jednání odsuzuje a puritáni zasedající v anglickém parlamentu mají názorově mnohem blíže ke skotským presbyteriánům než králem vyznávanému anglikánství. V roce 1643 proto členové anglického a skotského parlamentu podepisují dohodu, která vstoupí do dějin jako Slavný spolek a úmluva. Tato smlouva je základem vojenského spojenectví a důležitým krokem na cestě ke spojení anglické, skotské a irské církve a ráznému odmítnutí „papeženství a prelátů“. Skotské vojsko se pod vedením Alexandera Leslieho, vévody z Leven a veterána válek v Evropě, povýšeného švédským králem do hodnosti polního maršála, vydává na pochod. Poté, co Skotové spojí své síly s armádou britského parlamentu, s kulatohlavci, pod velením lorda Fairfaxe, obléhají město York. Na pomoc sužovanému městu spěchají roajalisté neboli „kavalíři“, vedení princem Rupertem. Kulatohlavci ustupují a zaujímají pozice u Marston Moore. Obě strany se touží utkat v bitvě, která určí vítěze celého severoanglického tažení.
	@scomis3.description
Po vítězství v biskupských válkách řada stoupenců Národní úmluvy usuzuje, že spravedlnosti bylo učiněno zadost, a další měření sil s králem odmítá. Účast v občanské válce na straně britského parlamentu rozděluje Skoty na stoupence Národní úmluvy a roajalisty. Roajalisty vede vévoda z Montrose, který Slavný spolek a úmluvu neuznává. Roajalisté vyjednávají s králem Karlem I., který vévodu pasuje na markýze z Montrose a se všemi pravomocemi ho jmenuje lordem velitelem ve Skotsku. Roajalisté vypracovávají plán porážky stoupenců úmluvy, který počítá s vedením útoku ze tří stran. Předpokládá se, že roajalistické síly vedené markýzem z Montrose napadnou Skotsko z jihu. Irové se vylodí na západě a markýz z Huntly vyvolá povstání na východě země. Plán se ale nezdaří, protože stoupenci úmluvy Huntlyho vzpouru rychle potlačují a markýz z Montrose nemá dost mužů, aby mohl samostatně operovat. Když se tedy u Ardnamurchanu vylodí oddíly vedené Alasdairem MacCollou MacDonaldem, spěchá jim markýz z Montrose naproti. Jednotky Montrose a MacColly se setkávají u Blair Athol. Nastal čas obnovit královský majestát ve Skotsku.
	@scomis4.description
Během občanské války v Anglii bojují Skotové na obou stranách – za krále, i proti němu. Roajalisté prohrávají, Karel I. je popraven a Skotsko je obsazeno britským vojskem pod vedením Cromwella. Země se stává společně s Anglií součástí republiky, které Cromwell vládne ocelovou pěstí jako lord protektor. Po Cromwellově smrti zbavuje britský parlament generály moci a obnovuje monarchii. Nový král Karel II. Stuartovec vrací Skotsku roku 1660 nezávislost, ale jeho nástupce Jakub II. panuje tak špatně, že se ho lid během nenásilné Slavné revoluce roku 1688 zbavuje a vyhání ho do Francie. Na trůn pak usedá král regent Vilém III. Oranžský a Marie II., místodržící Nizozemské republiky. Aby se anglického trůnu nemohli zmocnit katolíci ze stuartovské dynastie, je v roce 1701 přijat zákon o nástupnictví. Na jeho základě pak na anglický trůn v roce 1714 usedá hanoverský kurfiřt Jiří I., zakladatel hanoverské dynastie. Skotsko se roku 1707 připojuje k Anglii, a dává tak vzniknout království Velké Británie, ačkoliv svůj právní systém si země ponechává. V rámci britského parlamentu získávají Skotové 15 křesel ve sněmovně lordů a 45 křesel v dolní sněmovně. Stuartovci se mezitím ukrývají ve Francii a čekají na vhodnou příležitost, stejně jako jejich příznivci v Anglii, Irsku a Skotsku, kteří si říkají jakobité. Počítá se mezi ně i mnoho toryovců a většina šlechty ze Skotské vysočiny. Poprvé se Stuartovci pokoušejí o návrat na trůn během války o španělské dědictví. Během let 1715 a 1718 vyvolávají jakobité na Skotské vysočině povstání, ale ani jednou neuspějí. V roce 1741 propuká válka o rakouské dědictví. Jakobité se obracejí s žádostí o pomoc na francouzského krále. Ten jim slibuje, že se pokusí usadit Jakuba Františka Stuarta, syna svrženého Jakuba II., na britský trůn. V roce 1744 se začíná shromažďovat vojsko a budovat flotila. Zrádce ale prozrazuje plány jakobitů britskému parlamentu, a vylodění je zmařeno. Francouzský panovník chce své snažení vzdát, ale jakobité ho přesvědčují, že většina britského vojska bojuje na kontinentě, a trůnu se tak bude možné zmocnit, aniž by došlo k občanské válce. Princ Karel Edward, syn Jakuba Františka, nakonec prohlašuje, že se do Skotska vydá, i kdyby ho měl doprovázet jen jediný voják. Francouzi poskytují Karlovi zbraně, peníze a dvě lodě, které mají prince regenta Karla Edwarda dopravit do Skotska i s praporem Irů sloužících ve francouzském vojsku. Proklouznout britským hlídkám se ale podaří jen jedné z lodí. V létě roku 1745 vystupuje princ Karel na skotské půdě. K jeho překvapení se ale většina místních klanů rozhodla vyčkávat na další vývoj situace; k jakobitům se přidávají jen nemnozí. Princ jedná rázně, aby nedal Britům čas reagovat. Neváhá ale ani velitel britské posádky ve Skotsku, Sir Jon Cope, který s vojskem vyráží jakobitům vstříc. Armády se střetávají nedaleko Prestonpans.
	@scomis5.description
Karel Edward táhne na jih až k Derbyshire, ale rozhoduje se vrátit se do Skotska, shromáždit více mužů a vyčkat na pomoc z Francie. Jakobitští vojáci se mezitím vydávají ke Stirlingu, kde pod vedením generálmajora Blakeneyho sídlí britská posádka. Město leží na křižovatce cest a tvoří bránu do srdce Skotska, takže jeho obsazení je otázkou života a smrti. Vojsko jakobitů vyráží z Glasgow ve dvou kolonách. Jedné velí lord Murray, druhé Karel Edward. Z Perthu se navíc na cestu vydává dělostřelectvo vedené lordem Drummondem. Spojené odřady Stirling obléhají a velitelé požadují, aby se město i hrad vzdaly. Místní obyvatelé se po zralé úvaze rozhodují obléhatelům městské brány otevřít, hrad ale generálmajor Blakeney slušně, ale rázně vydat odmítá; očekává totiž posily z Edinburghu, který obsadili Angličané generálporučíka Hawleyho. Jakmile se Hawley o obléhání Stirlingu dozvídá, vyráží městu na pomoc. Princ Karel Edward mezitím přikazuje oblehnout hrad a zahájit jeho ostřelování. Když k jakobitům doráží zpráva o blížících se oddílech nepřátel, stahují se do Bannockburnu a začínají chystat obranu. Hawley se do útoku nehrne, a raději buduje ležení nedaleko Falkirku. Anglický vojevůdce si je jist svou pozicí, nepředpokládá, že by se jakobité pokusili o protiútok, a nepřijímá proto dostatečná opatření. Když jakobitům dochází, že Britové nezaútočí, ujímají se iniciativy a vykračují sami pevným krokem nepříteli vstříc.
	@spacam.name
[Path to Grandeur] Svatý Jakube, stůj při nás. Za Španělsko!!
	@spacam.description
Reconquista. Období v dějinách Španělska, během kterého Španělé dobývali od Maurů zpět ztracená území, a stávali se tak postupně nejlepšími válečníky Evropy. Po návratu na Iberský poloostrov ve svých dobyvačných snahách nepolevili a rozšiřovali svá území ještě dále. Na počátku 17. století patří španělské království mezi světové velmoci, nad kterými slunce nikdy nezapadá. Ze všech světových stran připlouvají do španělských přístavů lodě naložené drahocenným nákladem: kořením, hedvábím, porcelánem, cukrem, slonovinou, exotickým dřevem… Hlavním zdrojem bohatství jsou ale zlaté a stříbrné doly v Americe. Tam, kde nechybí síla a odvaha, není nouze o bohatství. Kde není nouze o bohatství, daří se vědě a umění. Španělští spisovatelé, umělci, sochaři a hudebníci pokořili svým umem i ty, kteří se dříve bránili iberským mečům. Zbytek světa naneštěstí nehledí na rozkvět a moc Španělska jen s obdivem a pokorou. Některé země se opovažují španělské moci vzdorovat. Nizozemci tasili meče a již léta Španělům sveřepě vzdorují. Španělské kupce děsí nájezdy anglických pirátů a Francie, která se vzpamatovává z krvavých náboženských válek, vybízí ostatní národy, aby se k ní v boji proti španělské koruně připojily. I protestantští vazalové rakouských Habsburků se chystají do zbraně. Jak vidíš, o nepřátele nemáme nouzi. Postav se do čela nejmocnějšího vojska světa a doveď neporazitelné španělské tercios k vítězství.
	@spamis1.name
Španělská cesta
	@spamis2.name
Obléhání Ostende
	@spamis3.name
Na nepřátelském území
	@spamis4.name
Falcká válka
	@spamis5.name
Záchrana Janova
	@spamis1.description
Máme takové rčení. Když se nám podaří něco nesmírně složitého a nákladného, řekneme: „Dostal jsem pěšce do Flander.“ Dopravit Flanderskému vojsku posily není ve skutečnosti vůbec snadné. Možnosti jsou dvě: po moři, nebo po zemi. První možnost je téměř vyloučena, neboť vliv Nizozemců, Angličanů a Francouzů v Severním moři a Lamanšském průplavu neustále roste. Španělským vojákům proto zbývá jediné řešení: vydat se z Milána do Lucemburska po známé Španělské cestě. Jako první po ní kráčel vévoda z Alby, který ji také všemožně upravoval: rozšiřoval a opravoval silnice, vysekával mýtiny v lesích a průseky ve skalách, stavěl mosty přes řeky a údolí, nechal nakreslit podrobné mapy a pro pěší kolony osobně navrhl ty nejlepší trasy. Aby zajistil pro své muže proviant, vybudoval vévoda síť skladů a obchodních zastávek, na kterých si každý dokoupil to, co právě potřeboval. Díky kvalitním cestám, pečlivému plánování a dobrému zásobování se tak španělští vojáci dostali do Flander velmi rychle. Ti nejrychlejší trasu zdolali za 32 dní! Putování po Španělské cestě přesto není bez rizika; politická a vojenská situace se mění stejně často jako počasí. Majitelé půdy, po které cesta vede, se všemi prostředky snaží na situaci profitovat. Smlouvají, vyhrožují, uzavírají tajné dohody s nepřáteli Španělska. Pokaždé, když se některý z úseků téměř 1126 kilometrů dlouhé cesty uzavře, hledá se náhradní trasa. A ve Flandrech je přitom vojáků tolik zapotřebí. Roku 1568 propuká v Nizozemsku povstání proti španělské nadvládě. Vzpurné poddané přijíždí umírnit vévoda z Alby, kterého povstalci brzy přejmenovávají na Železného vévodu. V Albových očích nejsou vzpouzející se provincie samostatnými státními útvary, ale nepřáteli španělské koruny. A podle toho také vojevůdce jedná. Válka je o to krutější, že Nizozemci oplácejí stejnou mincí. Přísná disciplína, systém povyšování za zásluhy a důraz na osobní nasazení velitele. To jsou věci, které Flanderské vojsko činí „jedním z největších pokladů, jakými kdy monarcha nebo císař v minulosti či dnes disponoval.“ Vévoda z Alby přesto povstalce pokořit nedokáže a průběh války nezvrátí ani jeho méně nadaní následovníci. Koncem šestnáctého století dosáhly povstalecké provincie velkého úspěchu, když se dokázaly sjednotit a utvořit Spojené provincie nizozemské, stát, který se měl stát novým důležitým hráčem na evropské politické scéně. Mořic Oranžský provádí celou řadu reforem a jeho zásluhou se z nizozemské armády stává obávaná síla. Aby Španělsko mohlo pomýšlet na dobytí Nizozemska, potřebuje čerstvé brance a nové velitele. Pocházíš ze slavného a bohatého janovského rodu a rozhoduješ se hledat štěstí ve španělských službách. Poslední peníze utrácíš za oddíl vojáků, které chceš dovést až do Flander. Tušíš, že za velitele, který je schopen vlastní muže zaplatit, tam budou vděční. Než se ale přidáš k Flanderskému vojsku a postavíš se v bitvě Nizozemcům, musíš zdolat Španělskou cestu.
	@spamis2.description
Válka v Nizozemsku se vlekla z mnoha příčin; jednou z nich bylo i nevyplácení žoldu španělským vojákům, kteří se následně bouřili. Vzbouřenci ale nevyvolávali krveprolití; nespokojení vojáci i důstojníci se shromáždili, vyhnali stoupence krále a zvolili ze svých řad nové velitele. Ti zavedli přísný pořádek. Poté povstalci obsadili některé z měst, často nizozemské, a opevnili se v něm. Když si byli jisti svou pozicí, vznesli požadavky. Mezi ty obvykle patřila úhrada dlužné mzdy, záruka spravedlivého soudu pro účastníky vzpoury, výměna zajatců mezi Nizozemci a Španěly a ošetření raněných. Jídlo si vojáci zaopatřovali společně v okolí, zdržovali se přitom ale zbytečného násilí a krádeží, neboť si byli vědomi, že oprávněnost jejich požadavků bude posuzována podle závažnosti jejich skutků. Španělskému velení v takových případech nezbývalo než požadavkům povstalců vyhovět, a to i po roce. Teprve poté stíhali vybrané „důstojníky“. Ke cti vzbouřencům slouží skutečnost, že se nikdy nebouřili před bitvou, a nikdo je tak nemohl obvinit ze zbabělosti nebo vydírání. Ba co víc, přiblížil-li se nepřítel, sami se s ním utkali, nebo se připojili k vládním silám. Důstojníci si tak na nedostatek disciplíny nemohli stěžovat. Konec nizozemského tažení byl dlouhou dobu v nedohlednu i proto, že se Španělé účastnili dalších konfliktů v Evropě: náboženských válek ve Francii i války s Anglií. Španělští tercios pochodovali Paříží a zanedlouho se již chystali na cestu do Anglie. Válčení na několika frontách přivedlo Španělsko na pokraj bankrotu, ale čtyřicetiletá válka vyčerpávala i Nizozemsko. Obě strany touží po míru, ale až poté, co jedna nebo druhá dosáhne výrazného úspěchu. Po příjezdu do Flander tě arcivévoda Albrecht srdečně vítá a svěřuje ti velení obléhacím pracím u Ostende. Nediv se tak rychlému povýšení – pocházíš ze šlechtického rodu, vládneš bohatstvím a na rozdíl od jiných nadaných důstojníků máš svým mužům čím zaplatit. Doba, kdy byli vojáci povyšováni podle zásluh, skončila. Arcivévoda Albrecht už sice ke střelnému prachu přičichl, přesto je prvním generálem Flanderského vojska bez zjevného vojenského nadání. Více než vojenství ho přitahují umění a politika. Neslavná bitva u Dunkerque v roce 1600 a nekonečné obléhání Ostende nutí arcivévodu hledat jiného velitele, který by se řízení vojska ujal. Tvé bohatství je zárukou toho, že obléhající vojsko rychle zaopatříš proviantem a zaplatíš vojákům žold. Španělští důstojníci se hněvají a rozzlobeně se táží, co ví janovský bankéř, který nikdy nevytáhl paty ze svého domu, o válce. Věř mi ale, že pokud prokážeš své dovednosti, získáš si jejich uznání. Ostende je jediným městem Spojených provincií nizozemských ve Flandrech a slouží Nizozemcům jako výchozí bod pro jejich výpady do Španělského Nizozemí. Zároveň je důležitým přístavem. Ostende bylo oblehnuto před dvěma lety, v roce 1601, ale blokáda není úplná, a obráncům proto vozí posily a zásoby nizozemské a anglické lodě. Velitel obléhacího vojska arcivévoda Albrecht se sice pokusil o několik výpadů, všechny ale skončily krveprolitím. Obléhání nemůžeš přerušit, protože město je strategicky důležité. Všechny dosavadní oběti by navíc přišly vniveč. Obsaď Ostende a ukaž všem, že máš na to velet španělským vojákům.
	@spamis3.description
Poté, co se stal arcivévoda Albrecht statthalterem Španělského Nizozemí, dosáhl úspěšnou obranou Flander před Nizozemci strategického vítězství, a to i navzdory porážce v bitvě u Dunkerku roku 1600. Během pokračující ofenzivy oblehla arcivévodova vojska město Ostende, u jehož hradeb se ale jejich postup nadobro zastavil. Vlekoucí se válka, zpožděná výplata žoldu a nevlídné podnebí vojáky vyčerpávají. Mezi mužstvem se šíří pověry, že když Bůh stvořil Flandry, obdařil ho černým sluncem, které nehřeje, a dešti, které pronikají člověku do morku kostí. V takové zemi se pak nedaří jim, ani lidem, kteří ji obývají. Španělé věří, že Nizozemci se jich bojí a pohrdají jimi, a nikdy jim nedopřejí poklidu. Jinak řečeno, Flandry jsou pro ně peklem na zemi. Dobytí Ostende naplnilo vojáky novou nadějí a zvýšilo jejich morálku. Obě strany naneštěstí přišly obléháním o astronomické sumy peněz i množství mužů. Z města zbyly jen hromady suti. V odpověď španělskému vítězství obsazují nizozemské oddíly pod vedením Mořice Oranžského město Sluis. Arcivévoda Albrecht touží rovnováhu sil zvrátit ve svůj prospěch. Oceňuje tvoje zásluhy a pověřuje tě velením Flanderskému vojsku. Uznání se ti dostává i od španělských důstojníků. Arcivévoda se domáhá rozhodného postupu a pokračování ofenzivy. Napadá tě smělý plán: zaútočíš v samém srdci povstaleckých provincií, kde dlouho vládne klid – v hrabství Zutphen ve východní části země. Věříš, že tím Mořice přinutíš nejenom upustit od obléhání španělských měst, ale vyrazit zpět na obranu hrabství. Odvážným útokem také doufáš vnést do řad nepřátel paniku a odhalit zranitelnost vnitrozemí v případě španělské invaze. Proraz do středu nepřátelských držav a obrať Nizozemce na zbrklý ústup.
	@spamis4.description
V roce 1617 uzavírají španělský Habsburk Filip III. s rakouským Habsburkem Matyášem v Onati tajnou dohodu, kterou monarchové urovnávají vzájemné rozpory. Španělský král se dohodou vzdává nároku na trůn Svaté říše římské ve prospěch štýrského vévody Ferdinanda II. a německý císař naopak postupuje Alsasko a severní Itálii, tedy země, kterými prochází Španělská cesta. Oba habsburské rody jsou navíc připraveny čelit společně budoucím výzvám. Když nový katolický císař Svaté říše římské Ferdinand II. otáčí kormidlo protireformance, vyvolávají jeho protestantští poddaní na oplátku v Čechách povstání. Obracejí se přitom s žádostí o pomoc na Protestantskou unii německých knížat. Jejich volání vyslyší falcký kurfiřt Fridrich V. a savojský vévoda Karel Emanuel I. Začínají vyostřená diplomatická jednání, ve kterých se každá ze stran snaží soka přesvědčit nebo zastrašit slovy v touze vyhnout se ozbrojenému konfliktu. Obě strany přesto shromažďují vojska, která se poprvé utkávají na území severního Rakouska a v Čechách. Když je povstalcům zřejmé, že se s Ferdinandem II. nedohodnou, korunují roku 1619 českým králem a později císařem Svaté říše římské Fridricha V. To už je na Ferdinanda II. moc, a tak se rozhodne Fridricha oklamat. Za pomoci Francouzů podepisují oba panovníci v Ulmu mírovou dohodu, která má Protestantské unii zaručit neutralitu. Ferdinand II. ale mezitím získává vojenskou pomoc z Bavorska, kterému slibuje falcké državy. Ani Španělsko nestojí stranou. Zeměmi falckých kurfiřtů prochází Španělská cesta, zdejší knížata po ní ale ne vždy garantují volný průchod. Například roku 1568 se Falčtí zmocnili 150 000 escudos určených pro Flanderské vojsko. A nespokojili se přitom jen s krádeží peněz; zničili Španělům střelný prach a napadli pochodující žoldnéře, které odzbrojili a oloupili. Falčtí také podporovali Spojené provincie nizozemské, ukrývali kalvinisty a posílali jim peníze. Nastal čas tyto urážky odčinit. Povedeš španělské vojsko z Flander do Dolního Falcka. Bavorské a rakouské oddíly vedené vévodou Tillym ti vyrazí na pomoc. Obsaď Dolní Falcko a zajisti Španělskou cestu, již brzy se nám může hodit. Dvanáctileté příměří uzavřené se Spojenými provinciemi vyprší příští rok.
	@spamis5.description
Tvoje úspěšné tažení ve Falcku otevřelo trasu mezi Itálií a Flandry. Zdá se, že posily a vozy s proviantem pro Flanderské vojsko a oddíly v Německu už na Španělské cestě nemůže nic zastavit. Taková představa se ale nezamlouvá Francouzům. Ti doufají, že protestantská vojska dodrží dohodu z Ulmu, která zajišťuje mír mezi Protestantskou unií a Katolickou ligou, a Falcko před španělskými vojáky uchrání. Protestantská knížata se ale k činům nemají a odmítají se do války zapojit. První ministr Francie kardinál Richelieu proto jedná na vlastní pěst. Za svůj cíl si vybírá tradičního španělského spojence v Itálii, Janovskou republiku. Právě do Janova totiž po Středozemním moři připlouvají španělští vojáci, kteří odsud pokračují na sever po Španělské cestě. Kromě vojáků z tohoto strategicky důležitého města putují k armádám v Německu a Flandrách také zásoby. Ve snaze odříznout Ferdinanda II. od španělské pomoci se Francie se Savojskem rozhodují na Janovskou republiku zaútočit. Kardinál Richelieu doufá, že Benátky Francii podpoří, stejně jako anglické a nizozemské námořní flotily. Jako záminku pro svůj úder si spojenci vybrali střetnutí mezi katolíky a protestanty v údolí Valtellina, kterým prochází Španělská cesta. Roku 1625 do údolí vstupují francouzsko-savojské oddíly a cestu přetínají. Odtud vojsko postupuje dále a překračuje hranice Janovské republiky, která je na válku zcela nepřipravena. Francouzské loďstvo navíc na moři zastavuje španělské posily. Francouzi rychle obsazují většinu janovského území a zanedlouho obléhají samotné hlavní město. Naděje na pomoc Nizozemců a Britů ale zůstávají nenaplněny a ani Benátky se svému spojenci na pomoc nehrnou. Janov se přesto nachází ve složité situaci a spoléhat se může jedině na štěstí a zásah Španělů. Tou dobou dlíš v Neapoli a zotavuješ se po náročném tažení v chladném klimatu severní Evropy, které se podepsalo na tvém zdraví. Když se neapolský místodržící dozvídá o nebezpečí hrozícím Janovu, shromažďuje bez váhání své pluky, a to včetně veteránů z Flanderského vojska, a přikazuje jim vydat se na cestu. Velením záchranné operace pověřuje místodržící tebe, příslušníka janovské šlechty a vzorného generála. Přípravy skončily a vojsko zvedá kotvy. Lodě se vydávají na sever. Poraz Francouze obléhající Janov a vyžeň drzé vetřelce z rodné země.
	@turcam.name
[Path to Grandeur] Ve službách Velkého vezíra
	@turcam.description
Léta páně 1453 se hroutí hradby Konstantinopole a s nimi i celá Východořímská říše. Na uprázdněné místo nastupuje Osmanská říše. A tím okamžikem začíná pro křesťanskou Evropu život ve strachu z turecké invaze. Osmanská říše se vyznačuje třemi aspekty: je turecká, je muslimská, ale především je pestrá. Zřízení v jednotlivých samosprávách se od sebe výrazně odlišují a odrážejí zvyklosti nepřeberného množství národnostních, společenských a zejména náboženských etnik. Centrální vláda se dobrovolně vzdává některých svých pravomocí ve prospěch různých skupin. Muslimský Turek tak má blíže k pravoslavnému popovi než katolickému papeži. Osmanská říše je jedinou mocností, která uznává všechna tři monoteistická náboženství. A právě to je klíč k její síle, to je pilíř její stability. Největšího rozmachu a slávy dosáhla osmanská společnost za vlády Sulejmana Úžasného, řečeného Zákonodárce. Ta doba je ale dávno pryč. Dědici trůnu, kteří měli jako správcové provincií získávat zkušenosti, se stali zajatci vlastních paláců, odtržení od reality všedních dní. I sultánův dvůr se změnil. Vysocí úředníci byli až dosud vybíráni výhradně mezi otroky, křesťanskými dětmi vychovanými k islámské víře, kterým bylo zapovězeno mít vlastní rodinu. Výběr tak probíhal výhradně podle zásluh a bez rizika protěžování rodinných příslušníků. Do vládních kruhů ale nově pronikají i muslimové, kteří děti mít smějí. Bují nepotismus, korupce a pletichaření. Armáda má sílu vítězit, ale nemá moc dobývat. Ty tam jsou i slavné oddíly janičárů. V jejich řadách už slouží i muslimové. Je jim dovoleno věnovat se řemeslům a obchodu. Je jich příliš mnoho, jsou příliš nevypočitatelní, neposlušní, soustavně vyvolávají vzpoury a povstání. A právě v této nelehké době, kdy se země zmítá nad propastí, přichází spasitel – Mehmed Köprülü. Mehmed je vynikající organizátor a stratég, ale není to válečník. Aby mohl své plány uskutečnit, potřebuje schopného vojevůdce. Podaří se ti Mehmedovy záměry naplnit?
	@turmis1.name
Zákon a pořádek
	@turmis2.name
Čtvrtá rakousko-turecká válka
	@turmis3.name
Obléhání Candie
	@turmis4.name
Války na Ukrajině v letech 1672-1681
	@turmis5.name
Bitva u řeky Prut
	@turmis1.description
Počátkem 17. století se Osmanská říše rozšiřuje natolik, že další expanze je nemožná bez správních, ekonomických a vojenských reforem. Absolutistická forma vlády navíc činí zemi zcela závislou na osobě sultána. Říší zmítá bezvládí a bezpráví. Řemeslníci přicházejí o práci, rolníci o půdu, kupci o zisky. Sandžak-bejové, správci provincií řečených sandžaky, cítí, že Istanbul ztrácí vliv, a začínají jednat jako nezávislí vládcové. Na jmenování důležitých úředníků a vojenských velitelů má v Osmanské říši velký vliv sultánům harém, a několik slov proto musí být věnováno i tureckým ženám. Situaci se pokouší změnit sultán Murad IV., který vládne mezi lety 1623-1640. Ve snaze obnovit pořádek sahá i k násilí, jeho bratr a následovník Ibrahim I. ale vliv ztrácí, a roku 1648 propuká v Istanbulu povstání podporované duchovenstvem. Sultán je svržen a popraven. Na trůn usedá teprve šestiletý Mehmen IV. a na dvoře propuká další boj o to, kdo nad panovníkem získá větší vliv. V této kritické době Osmanskou říši zachraňují rozhodní úředníci a duchovní. V roce 1656 je Velkým vezírem jmenován Mehmed Köprülü. Malému sultánovi se vezír stává učitelem a provázet ho bude celý jeho život. Tyranii tak postupně nahrazuje osvícenecká ministerská vláda. Sultán všemi prostředky podporuje Köprülü v jeho boji proti intrikám a vnitřním nepřátelům. Centrum moci se v této době přesouvá ze sultánova paláce do nedalekého vezírova sídla Bab-i Ali. Brány vedoucí do paláce se stávají symbolem celé země: „Vysoká porta“ a „Úžasná porta“. Aby zbavil zemi nepoctivých úředníků a ukončil spory s Benátkami, začíná Mehmed Köprülü rázně potlačovat vzpoury, trestá korupci a zbavuje se neschopných poddaných. Takový přístup se samozřejmě nelíbí mnohým civilistům ani vojákům, do čela opozice se ale může postavit jen skutečně silná osobnost. A tou se stává Abaza Hasan Paša. Roku 1651 rozpoutá Abaza Hasan v Anatolii povstání, které se nedaří potlačit. Když jsou ale jeho spojenci v Istanbulu pozatýkáni, musí se s vládou smířit. Za to se mu dostává odpuštění. Abaza Hasan ale zůstává nesmiřitelný, a když selže i jeho další pokus o dosazení Ibshira Mustafi Paši do funkce Velkého vezíra, prchá zpět do Anatolie. Mustafa končí na popravišti. Velký vezír ale Abazovi odpouští a jmenuje ho správcem území Diyarbakiru. Mehmed Köprülü dobře ví, proč svému sokovi nedůvěřovat. Abaza Hasan totiž v první řadě neuposlechl vezírův příkaz, odmítl popravit správce Egypta a umožnil mu utéct. Když pak dostal za úkol shromáždit vojsko a vytáhnout proti Sedmihradsku, začal tvrdohlavý paša trucovat. Velký vezír nakonec musel do boje vyrazit bez Abazových oddílů. Odpůrci politiky Mehmeda Köprülüho se mezitím staví na Hasanovu stranu. Za sultánem posílají vyslance s žádostmi o sesazení Velkého vezíra, kterého obviňují z krvežíznivosti a nerovného zacházení. Tím se ale dopouštějí chyby: sultán Velkého vezíra zcela podporuje a tobě přikazuje nestoudné vzbouřence potrestat. Sultán zároveň vydává fatwu, kterou Abaze Hasana prohlašuje za zločince. Poraz povstalecké oddíly.
	@turmis2.description
Mehmed Köprülü je vynikající státník a zemi spravuje ocelovou pěstí. Je odhodlán vykořenit korupci a lajdáctví a tvrdě trestá každého, kdo svým jednáním škodí říši. Sultánův kat prohlašuje, že on sám zardousil na čtyři tisíce významných osobností. Vezírovo jednání přesto nelze označit za posedlost násilím. Mehmed jen s rozvahou využívá platných zákonů, které v jeho rukách konečně slouží říši. Velký vezír se nejvíce strachuje o blahobyt Osmanské říše a sní nejenom o její vnitřní stabilitě, ale také o návratu k dobyvatelské tradici. Köprülü se konečně vypořádal se svými politickými soky, potlačil propukající vzpoury a veškerou energii by nyní mohl soustředit na vojenská tažení za hranicemi Turecka, roku 1661 ale umírá. Velkým vezírem se stává jeho syn Ahmed, který pokračuje v otcově politice. Před svou smrtí Mehmed Köprülü poradil sultánovi Mehmedovi IV.: nikdy nedůvěřuj ženě, nedovol, aby tví poddaní příliš zbohatli, vlastním bohatstvím neplýtvej, nezůstávej za zdmi svého paláce a armádu nenech nikdy zahálet. Sultán se ale o vládu nezajímá; jeho vášní je lov, a zcela proto spoléhá na nového vezíra Ahmeda Köprülüho. Než se turecké šavle střetnou s meči nepřátel, je třeba vypořádat se s vazaly, kteří se chovají až příliš svobodomyslně. Nejhorší situace panuje v Moldavsku, Valašsku a Sedmihradsku. Bývaly doby, kdy se tyto národy hašteřily mezi sebou a na sultána se obracely s žádostmi o urovnání sporů. Stalo se ale, že dřívější nepřátelé našli společnou řeč, namlouvají si nepřátele Osmanů a vedou vlastní zahraniční politiku. Začalo to tím, že sedmihradský kníže Jiří II. Rákóczi a valašský pán Konstantin Serban dosadili na moldavský trůn Georga Stefana. Poté vyhlásili válku Polsku, po jehož koruně zatoužili. To už bylo moc: osmanský divan Rákócziho sesadil a na jeho místo dosadil Francise Rhédeyho. Rákóczi ale nového knížete vyhnal. V roce 1658 sesadil sultán Mehmed IV. všechny tři vazalské vládce: Georga Stefana, Konstantina Serbana i Jiřího Rákócziho. A všichni tři se rozhodli vzdorovat. Georg Stefan je rychle poražen a vydává se na cestu po Evropě v naději, že nalezne způsob, jak se na trůn vrátit. Konstantin Serban s Rákócziho pomocí dvakrát obsazuje Moldavsko, pokaždé je ale vyhnán krymskými Turky, takže odchází do exilu. Nejúspěšnějším z trojice je Jiří Rákóczi, kterého podporují Habsburkové. Roku 1659 se silou zmocní knížecího stolce a bok po boku s valašským panovníkem Mihneou III. brojí proti Osmanské říši. Valašské oddíly dobývají turecké pevnosti Giurgiu a Braila a 23. listopadu 1659 porážejí turecké vojsko v bitvě u Fratzesti. V prosinci ale Osmani Mihnea II. porážejí, a on prchá do Sedmihradska. Dokud s tím potížistou Jiřím Rákóczim neskoncuješ, nebude v Moldavsku, Valašsku ani Maďarsku klid. Turecká vláda jmenuje sedmihradským knížetem Ákoše Barcsaje a rozkazuje vést proti Sedmihradsku trestnou výpravu. Ztrestej domýšlivého vazala. Připomeň mu, kdo je tady pánem, a jaký osud čeká zrádce a jejich nohsledy.
	@turmis3.description
Porážka v bitvě u sv. Gotthardu roku 1664 byla první z řady porážek, které Turci utrpěli ve válce s křesťany, a přerušila jejich vítězné tažení započaté roku 1526 bitvou u Moháče. Turkové si teprve nyní uvědomují, jak pozadu jsou za Evropany v otázkách vojenské organizace, výcviku, vybavení a taktiky. Tam, kde Ahmed nedokáže zvítězit mečem, ale vítězí perem. Mistrnou diplomacií dosahuje ve Varšavě podepsání výhodné mírové dohody, za kterou ho v Istanbulu čeká triumfální uvítání a ovace. Dalším krokem je ukončit válku s Benátkami, která započala roku 1645. Po ztrátě Rhodu zbývá Benátkám poslední středomořská država, ostrov Kréta, jejíž poloha z ní činí lákavý cíl. Benátčané si ale uvědomují, že jejich republice dochází dech, a obezřetně proto dodržují podmínky uzavřené mírové smlouvy. Období klidu trvá šedesát let. Roku 1644 ale Maltézští rytíři útočí na turecký konvoj, kradou zboží a na zpáteční cestě se zastavují na Krétě. Zastánci války s Benátkami obviňují Benátčany ze spiknutí a přesvědčují sultána, aby vojensky zakročil. Turci okamžitě obsazují celý ostrov, s výjimkou hlavní pevnosti Candia. Obléhání se ale ukazuje být příliš tvrdým oříškem. Vnitřní nestabilita Osmanské říše a neporazitelná benátská flotila způsobují, že se obléhatelům na Krétu nedaří dopravit posily ani zásoby. Benátky dosahují řady vítězství. Po třetí bitvě u Dardanel roku 1656, ve které Osmani utrpěli nejtěžší porážku od střetnutí u Lepanta, je benátská pozice neotřesitelná a severoitalské město upevňuje námořní blokádu. Tu se za cenu obrovských ztrát daří prolomit až Velkému vezírovi Mehmedu Köprülüovi. Vezír zároveň nechává vystavět dvě nové pevnosti, které úžinu chrání. Obě strany konfliktu jsou ale vyčerpány, a válka se mění v lokální šarvátky u pobřežních měst. Jedno místo ale turečtí vojáci nikdy neopustili – obléhací tábor u pevnosti Candia. Benátčanům svítá naděje až s koncem války mezi Španělskem a Franci, protože tehdy začínají do benátského vojska proudit dobrovolníci z celé Evropy. Roku 1666 dokonce posílá oddíl pod vedením hraběte d'Este Francie. Po jeho smrti se ale Francouzi vracejí domů. Nyní, po podepsání míru s Habsburky a obnovení pořádku v Sedmihradsku, uzrál čas ukončit i válku s Benátkami. Velký vezír se pokoušel urovnat spor smírně, Benátčané ale odmítli. Mehmed proto shromažďuje vojsko a rozkazuje Candii dobýt. Velení útoku je svěřeno tobě. Obsaď pevnost Candia a přinuť Benátčany podepsat mírovou dohodu. 
	@turmis4.description
Ahmed Köprülü ukončil války s Rakušany a Benátčany tak, jak si přál jeho otec, a provedl i celou řadu jím započatých reforem. Ahmed je stejně rozhodný, vzdělaný a spravedlivý jako jeho otec, nesdílí ale jeho sklon k násilí. Při vládnutí klade větší důraz na svobodu a lidskost. Někdy je také právem srovnáván se Sokolluem, posledním Velkým vezírem sultána Sulejmana. Nic z toho by nebylo možné bez osvíceneckého přístupu k vládě. Kromě státotvorné činnosti podporuje Ahmed Köprülü také básníky, spisovatele a dějepisce. Uznání a lásku lidu si vezír zasluhuje především za svou rozvahu, bystrý úsudek, příkladnou skromnost a vybranou zdvořilost. Ahmedovou jedinou slabinou je láska k vínu. Léta páně 1672 obrací Ahmed Köprülü svou pozornost k zemím ležícím za Černým mořem, kde se od roku 1648 válčí. Vše začalo povstáním Bohdana Chmelnického. Zanedlouho je ale do sporů zatažena i Polsko-litevská unie, která musí válčit s Moskvou. Carova vojska dosahují značných úspěchů, až je roku 1667 podepsáno Andrusovské příměří. Dohodou je Ukrajina rozdělena na dvě části: levý břeh připadá Rusku a pravý břeh Polsku. Podmínky příměří rozzuří ukrajinské kozáky. Petro Dorošenko se staví do čela povstání v touze vymanit Ukrajinu z polského jha a sjednotit zemi pod kozáckou šavlí. Do boje s povstalci vyrážejí polské oddíly vedené polním korunním hejtmanem Janem Sobieskim. Hejtman Dorošenko prosí o pomoc Osmanskou říši a nabízí sultánovi titul ukrajinského lenního pána. V Istanbulu je Dorošenko přijat se všemi poctami a jmenován bejem ukrajinského sandžaku. Přebírá také zástavu a odjíždí s příslibem pomoci od krymského chána. Polsko i Rusko hlasitě protestují a přísahají, že proti Turecku společně zasáhnou. Velký vezír píše osobně polskému vyslanci, že svobodný národ kozáků, poddaný Polsku, již dále nemůže snášet nerovné zacházení a polský útlak. Proto kozáci vyhledali pomoc krymského chána. Vezír se vyslance také ptá, zda je rozumné s kozáky válčit nyní, když se těší osobní ochraně sultána. Polský král na list neodpovídá, a na jaře roku 1672 se proto stavíš do čela tureckého vojska a vyrážíš Ukrajině na pomoc ve válce proti Polsku.
	@turmis5.description
Když Ahmed Köprülü, přezdívaný Politik, umírá, nahrazuje ho ve funkci Velkého vezíra jeho švagr Kara Mustafa. Karovi se pro jeho snědou pokožku říká Černý Mustafa. Je to pyšný a ctižádostivý muž, ale schází mu výjimečné dovednosti jeho předchůdce. Ba co víc, z chamtivosti prodává státní úřady a obchoduje s vyslanci cizích zemí. Jeho vláda zanechává na tváři Osmanské říše otevřené šrámy. Kara Mustafa sní o tom, že svého koně ustájí ve Svatopeterské bazilice v Římě, utká se o nadvládu v Evropě s Ludvíkem XIV. a stane se vládcem rozlehlé říše. Tak málo se zajímá o dění na Ukrajině, že ji z tureckých rukou během pěti let vyrvou Rusové. Roku 1663 obléhá turecká vojska Vídeň, ale rakouské metropoli přispěchá na pomoc polský král Jan Sobieski, který osmanské oddíly poráží a zmocňuje se nevídané kořisti. Sultán svému vezírovi tuto porážku neodpustí a přikazuje ho popravit. Je to přitom jen začátek šestnácti let plných tragédií. Papež úspěšně zakládá Svatou ligu. Jejími členy jsou Rakousko, Polsko a Benátky, později se připojí i Rusko. Turecko se ocitá ve smršti ran. Když Benátčané ostřelují Atény, zasahuje dělová koule i sklad střelného prachu, který mají Turci zřízený v Pantheonu. Výbuch je tak velký, že se část chrámu hroutí k zemi. Válečné nezdary a chaos ve správě země decimují tureckou pokladnu, armáda se rozpadá a v zemi propukají nepokoje. Osmanští Turci se několikrát pokoušejí nepříznivou situaci zvrátit, ale marně. Roku 1691 umírá v bitvě u Slankamenu Velký vezír Köprülü Fazil Mustafa Paša. Po porážce v rozhodující bitvě u Zenty léta páně 1697 je Velkým vezírem jmenován Köprülü Hüseyin. Benátky jsou tou dobou již vyčerpány, Jan Sobieski je po smrti a Svatá říše římská se chystá k válce o španělské dědictví. Válčící strany jsou připraveny uzavřít mír. Jediný, kdo netouží složit zbraně, je Rusko. Ruský car obsazuje Azov a buduje zde flotilu, jejíž domovskou základnou se stává Taganrog. Cestu z Azovského moře ale stráží město Kerč, které chtějí Rusové dobýt. Ani carův vliv však nakonec nezabrání spojencům, aby s pomocí Britů uzavřeli na konci roku 1698 Karlovický mír. Podle této dohody přichází Turecko o Ukrajinu a část svých držav na Balkáně. Rusko mírovou smlouvu podepsat odmítá a přistupuje pouze na dvouleté příměří. Po uplynutí této lhůty nicméně připlouvá ruský velvyslanec do Istanbulu na palubě lodi „Pevnost“, aby i on mírovou smlouvu podepsal. Po náročných jednáních jsou stanoveny tyto podmínky: Rusko postupuje Kerč a část Dněpru, ale ponechává si Azov. Zároveň již nemusí platit daň Krymu. Jakmile car obdrží zprávu o uzavření míru v Turecku, rozkazuje svým vojskům vyrazit do Švédska. Během své pětileté vlády usiluje Hüseyin řečený Moudrý o nápravu správních i ekonomických problémů v zemi a zlepšení vztahů s křesťanským západem. S podlomeným zdravím a vyčerpán nemocí se ale Hüseyin Köprülü roku 1702 stává obětí mocenské hry a z postu Velkého vezíra odstupuje. Umírá o tři měsíce později na svém panství. Země znovu upadá do zmatků. Na trůn usedá nový sultán Ahmed III. a Velkým vezírem se stává Köprülü Numan Paša, syn Mustafy Ctihodného. Za Ahmedovy vlády je Turecko vtaženo do války se svým severním sousedem. Ve válce s Ruskem vítězí Švédsko, které postupně drtí jednoho carova spojence za druhým. V Polsku zuří boj mezi stoupenci proruského krále Augusta a podporovateli Švédům nakloněného Stanislawa Leszczynskiho. Když se válka blíží k hranicím Ukrajiny, přiklání se hejtman Mazepa, do té doby vazal Ruska, na stranu švédského panovníka Karla XII. Společně podepisují dohodu, podle které se hejtman stává pánem obou břehů Dněpru pod osobní ochranou Švédska. Petr I. zuří vzteky a přikazuje nemilosrdně ztrestat každého, kdo Mazepovi pomáhá. Kozáci mají z ruských výhružek strach a protestantským Švédům nedůvěřují, s podporou Mazepovi proto váhají. V roce 1709 prohrávají Karel XII. a jeho ukrajinští spojenci bitvu u Poltavy a prchají na jih. Útočiště nachází švédský král v moldavském městě Bender. Ačkoliv Švédsko nemá tou dobou navázány diplomatické vztahy s Osmanskou říší, sultán je srdečně vítá a požadavek Petra I. na vyhoštění uprchlíků odmítá. Když hejtman Mazepa umírá, volí si kozáčtí stařešinové s kozáky nového vůdce, Pylypa Orlyka. Léta páně 1710 opouští velkovezírský palác mírumilovný Numa Paša, který usilovně dbal o dodržování míru s Ruskem. Tím končí éra rodu Köprülü. Na tureckém dvoře získávají navrch zastánci vojenské moci, kterým navíc nahrává skutečnost, že Rusové vpadli do Moldavska ve snaze zmocnit se Švédských uprchlíků a vyvolat mezi lidem povstání. Olej do ohně přilévá i krymský chán, který do Istanbulu opakovaně píše o pevnostech, které Rusové budují. Varuje i před válečnými loděmi brázdícími Azovské moře. Sultán posílá na ochranu Karla XII. do Benderu vojenskou posádku a vyhlašuje Rusku válku. Navzdory tvému vysokému věku ti sultán nabízí tu čest vést tureckou armádu do Moldavska. Nakonec, Podolí srazily na kolena tvé oddíly. Protože si stále pamatuješ porážky tureckých vojsk křesťany, jednáš rychle. Nepřítele plánuješ vlákat do pasti, bitvu svedeš za těch nejpříhodnějších podmínek. Na počátku roku 1711 rozkazuješ kozákům hejtmana Orlyka, tatarským oddílům chána Devleta Giraye, švédským vojákům Karla XII. a polským žoldnéřům Stanislawa Leszczynskiho provést výpad, který má carovi vojáky vlákat do Moldavska. Kromě toho také šíříš zvěsti, že Moldavané touží po návratu ruské armády a jsou připraveni jí všemožně podporovat. Léčka se zdařila a Petr I. kráčí přímo do pasti. Nenech ruského cara uprchnout. Přinuť ho složit zbraně.
	@celcam2.name
[Léto] Prázdninové tažení
	@celcam2.description
Dárková mise na počest léta.
	@celmis2.name
Jak šli kozáci na pouť.
	@celmis2.description
Ve vzdálené zemi, jejíž jméno si nepamatuji, ve městě, jehož jméno neumím vyslovit, se připravují na převelikou pouť. Přijet se chystají nejenom nejbližší sousedé, ale také lidé ze vzdálených zemí, aby výhodně prodali své zboží a nakoupili vše, co potřebují. To ale není vše. Co by to bylo za pouť bez kouzelníků, akrobatů, klaunů a dalších umělců? Na své si přijde každý milovník světa zázraků. Do města přijíždějí i záporožští kozáci, kteří za sebou mají velice úspěšné tažení, ale také dlouhou a nebezpečnou cestu. Neštěstí se jim zatím vyhýbá. Doveď kozáky v pořádku na tuto velkolepou podívanou.
	@netcam.name
[Zlatý věk] Oranien bovem!
	@netcam.description
Navzdory zuřící válce zažívá nizozemské hospodářství v 17. století zlaté časy. Spojené provincie, bojující tou dobou proti španělským absolutistům, vstupují do období ekonomického růstu v posledním desetiletí 16. století.
Vzniká množství obchodních společností: nizozemská Východoindická společnost, Západoindická společnost, Baltická společnost, Levanta a další. Roční obrat národního hospodářství se do roku 1650 zvyšuje na 75–100 milionů guldenů.
Roku 1609 založená Amsterodamská banka poskytuje obchodníkům důležité půjčky. V sedmnáctém století dochází k obratu také v oblasti zaoceánského obchodu. Nizozemské námořní trasy nejenom, že ty tradiční evropské doplňují, ale objemem přepravovaného zboží je dokonce překonávají. Ve snaze zajistit si další bohatství a příjmy stupňuje Nizozemsko s nevídanou urputností i koloniální expanzi. Tato evropská země brzy ovládá klíčové přístavy na trasách do Indie, Oceánie i Ameriky.
Nizozemci netouží dobývat rozlehlá území, ale zaměřují se pouze na místa nejvyššího strategického a obchodního významu. Na nich pak budují pevnosti a opevnění, která chrání jejich výsadní postavení a jsou zárukou nizozemské námořní nadvlády.
V roce 1602 je založena nizozemská Východoindická společnost, která se vrhá do boje se Španěly a Portugalci. V polovině století již Nizozemci operují v Africe, na západním i východním pobřeží jižního Hindustánu a obsazují Cejlon.
V jižní Americe ovládají Nizozemci počátkem 17. století území dnešní Guayany a Surinamu, několik karibských ostrovů a části brazilského pobřeží.
Nizozemská Západoindická společnost začíná také s osidlováním severní Ameriky a v Hudsonově zálivu zakládá roku 1626 osadu Nový Amsterodam, budoucí město New York.
Nizozemci jsou také činorodými otrokáři a dovážejí mimo jiné i otroky z Afriky do Brazílie.
Úspěchy Nizozemců nenechávají klidnými jejich rivaly v boji o světovou nadvládu. Nizozemsko soupeří především se Španělskem a při rozšiřování svých kupeckých zájmů spoléhá na lodě a žoldnéřská vojska obou obchodních společností. Portugalsko, které v roce 1580 utvořilo se Španělskem jednotné soustátí nazvané Iberská unie, se odmítá smířit se svým druhořadým postavením, a chystá rozhodnou odpověď. Portugalce pohání zejména zloba nad ztrátou zářivého diamantu z koruny portugalské říše, Brazílie. 
	@netmis1.name
Nové Nizozemsko
	@netmis2.name
Obsazení Východní Indie
	@netmis3.name
Útok na Medway
	@netmis4.name
Černý rok
	@netmis5.name
Slavná revoluce
	@netmis1.description
Nizozemci využili Iberské unie, neboli faktické okupace Portugalska Španěly, a úpadku portugalské koloniální říše a obsadili severovýchodní část Portugalci okupované Brazílie.
Hlavním centrem nizozemských držav v Brazílii se stává město Mauritsstad (dnešní Recife). Právě tam se také nachází sídlo nizozemské Západoindické společnosti. Ústřední postavou dobyvačných tažení na brazilském pobřeží je Jan Mořic z Nassau-Siegenu, polní maršál Spojených provincií, přezdívaný „Brazilec“, po kterém je nakonec zdejší městská pevnost i pojmenována. Polní maršál ale není zdaleka první, kdo v jižní Americe pokouší štěstí. Pod zástavou Západoindické společnosti se před ním na brazilské břehy vydalo mnoho jiných rozhodných a k boji odhodlaných mužů. Většina z nich získala válečné zkušenosti v bojích o nezávislost provincií a málokterý si lámal hlavu otázkami morálky nebo oprávněnosti honby za bohatstvím.
	@netmis2.description
Během osmdesát let trvající války proti Španělsku a jeho portugalské državě nahrazuje Nizozemsko na pozici hlavního centra obchodu v severní Evropě Flandry. Nizozemci dovážejí koření z Indie a Indonésie a zakládají kolonie v Brazílii, severní Americe, jižní Africe a v Karibiku. Mladý národ zažívá ekonomický a kulturní rozmach. Spekulace na trhu s tulipány sice v roce 1637 končí pádem burzy, ale hospodářská krize je brzy zažehnána. Sedmnácté století je pro úspěchy, kterých Nizozemsko dosahuje, nazýváno Zlatým věkem. Nizozemské smetánce ale příjmy z evropských trhů nestačí, a obrací proto svou pozornost ke konkurenčním španělským a portugalským koloniím. Nizozemská Východoindická společnost, a roku 1621 založená Západoindická společnost, se těší silnému finančnímu zázemí, disponují vlastním loďstvem, ozbrojenými silami a neomezenou mocí na územích, která do jejich správy svěřuje vláda. V oblastech, kde se vyrábí koření, budují Nizozemci síť pevností a továren, která protíná Sundské ostrovy a Moluky. Jejich správní středisko se nachází v jávské Batávii. V jihovýchodní Asii je postavení Východoindické společnosti ještě silnější. Nizozemci využívají bratrovražedných pří místních feudálních správců, které si podrobují, a ovládají tak postupně celý trh s kořením. V roce 1656 obsazují Nizozemci Negapatam, který přetvářejí na své hlavní sídlo v Indii. Do konce padesátých let pak Portugalce zcela vytlačí z Cejlonu.
Působení země na mezinárodním poli vyvolává ostré obchodní rozepře s Angličany. Během první poloviny 17. století jsou vztahy mezi kupci na evropských trzích a v koloniích tak vyostřené, že se obě země ocitají na pokraji války. Bohatší nizozemští obchodníci vyvíjejí na Angličany ohromný tlak všude, kde se setkají: na baltských trzích, v severoamerických koloniích, v zemích východní Asie, ve Středomoří i na pobřeží západní Afriky. Spory obchodních společností občas na moři přerůstají v ozbrojená střetnutí. Kromě Španělska a Portugalska tak Spojené provincie vstupují také do válečného stavu s Anglií.
	@netmis3.description
Na počátku 17. století válce mezi Nizozemskem a Anglií nic nenapovídá. Naopak, Britové Spojeným provinciím pomáhají v jejich boji za nezávislost na Španělsku, a obě země se proto těší na dlouhotrvající mír a spolupráci. Vítězství Britů nad neporazitelnou španělskou Armadou je pak pro Nizozemce jako otevřená náruč věčného přátelství.
Anglie si ale nikdy na věčné nepřátele ani spojence nepotrpěla. Anglie hledí jen na svůj dlouhodobý prospěch. Když nizozemští korzáři v nekončící válce proti Habsburkům dosahují dalších a dalších úspěchů a zmocňují se většiny portugalských obchodních přístavů ve Východní Indii, stává se z Nizozemska světová námořní a obchodní velmoc. A Britové se rázem cítí ohroženi.
V lednu 1631 uzavírá anglický král Karel I. se Španělskem řadu tajných dohod, které mají za cíl ukončit nizozemskou námořní nadvládu.
Anglická revoluce a občanská válka v letech 1642-1651 námořní pozici ostrovního království oslabují. Nizozemci se této příležitosti chápou a ovládají dokonce i většinu obchodu se severoamerickými koloniemi. Změna nastává v letech 1648-1651. V roce 1648 uzavírají Spojené provincie se Španělskem vestfálský mír, podle kterého se rozpouští většina nizozemského vojska a námořnictva. Oliver Cromwell, který po občanské válce sjednotil Spojené království, naopak buduje mocnou flotilu – početnou, skvěle organizovanou a disciplinovanou. Anglie je připravena znovu se s Nizozemskem utkat o obchodní nadvládu.
Anglií zmítají protinizozemské nálady: Nizozemcům je vytýkáno, že za předchozí pomoc ve válce proti Španělům neprojevují Angličanům dostatek vděku. Nizozemci navíc své někdejší ochránce v mnohém překonávají: ovládají lov sleďů na východním anglickém pobřeží a vytlačují Brity z Východní Indie. V letech 1652-1654 dochází k první válce mezi oběma národy, ve které jsou Nizozemci poraženi a jejich uznávaný admirál Maarten Tromp v boji umírá. Cromwellova Anglie je ale válkou také vyčerpána, a soupeřící strany proto podepisují ve Westminsteru dohodu o příměří.
Druhá válka mezi Anglií a Nizozemskem propuká 11 let po té první. Nizozemci se z předchozí porážky rychle zotavili a své námořnictvo přeorganizovali. V britské společnosti, a zejména mezi anglickými kupci, to zvedá vlnu zášti a nenávisti.
Britští kupci se třesou na to, aby Nizozemce připravili o obchodní nadvládu. Jejich touha v zemi probouzí vlnu vlastenectví. Anglie lační po válce. Obě strany si připisují významná vítězství: Britové obsazují Nové Nizozemsko, Nizozemsko triumfuje ve čtyřdenní bitvě. Nizozemské námořnictvo výrazně posiluje, loděnice na moře spouštějí loď za lodí a vojsko oslavuje zkušené a nebojácné námořní kapitány. Nizozemci se připravují na rozhodující střetnutí.
	@netmis4.description
Třetí nizozemskou válku v letech 1672–78 rozpoutává koalice spojenců. Ve snaze zastavit ekonomický rozmach nepřítele se Anglie na společném postupu proti Spojeným provinciím nizozemským dohaduje s Francií a Švédskem. Na moři konflikt zahajuje Anglie, na zemi Francie, zklamaná z výsledku devoluční války probíhající v letech 1667–68. Země galského kohouta chce získat území jižního Nizozemska, které patří Španělsku, a také postavení evropské velmoci. V prvním měsíci války obsazují Turenne a Ludvík de Bourbon, kníže Conté, čtyři nizozemské provincie, množství pevností a přibližují se k Amsterodamu. Rok 1672 prohlašují Nizozemci na „Černý rok“. Zemi zachvacuje panika a radikální kruhy viní ze všech nezdarů regenta a místokrále. Nižší a střední stavy proti vládě povstávají a požadují, aby byl místokrálem jmenován princ Oranžský. Zároveň volají po potrestání osob, které válku svým konáním způsobily, a odpovědných za nedostatky armády. Vláda se hroutí. Běsnící davy hledají obětního beránka. V Haagu je pro podezření z velezrady uvězněn Cornelis de Witt, bratr Jana de Witta. Když Jan přijíždí svého sourozence navštívit, rozzuřený lid oba muže brutálně zavraždí. V srpnu 1672, kdy zemí zmítá všeobecná panika a zmatek, je velením nizozemského vojska pověřen Vilém III. Oranžský. Tváří v tvář smrtícímu nebezpečí je Vilém prohlášen za doživotního vládce. Panovníka čeká nelehký úkol: musí zemi uchránit před spáry nepřátel a vnitřním rozpadem.
	@netmis5.description
Nový král Anglie Jakub II. se po restauraci Stuartovců v letech 1668–1674 stává duší Kabalu, rady vysoce postavených činovníků, kteří ve svých rukách třímají vládu nad Anglií, Walesem, Skotskem a Irskem. Po válečných nezdarech sílí vliv parlamentu, který krále Jakuba nutí veřejně přiznat své katolické vyznání. Navzdory Jakubovu přání je navíc jeho nejstarší dcera z prvního manželství Marie provdána za Viléma Oranžského, který si tímto krokem zajišťuje právo ucházet se o nástupnictví na anglický trůn. Vztahy mezi anglikány a katolíky se vyostřují. Protesty kněžích král mírní ustavením „Nejvyšší komise“ a nadále usiluje o vytvoření absolutistické katolické monarchie. K dosažení tohoto cíle využívá v dosud nevídané míře propagandy i úzkého spojenectví s Ludvíkem XIV. Před spravedlnost jsou hnáni i královi dosud nejvěrnější služebníci, anglikánští biskupové. Lid zatím své rozhořčení krotí a povstání se daří oddálit. Přední zástupci obou politických uskupení, toryů a whigů, ale připravují odplatu a chystají se na anglický trůn dosadit Viléma III. Oranžského. Nizozemský místokrál Vilém Oranžský má na ostrovní korunu právo, neboť je synem anglické princezny Marie Henrietty Stuartovny (manželky Viléma II. Oranžského) a zároveň manželem Jakubovy dcery Marie. Dokud Jakub II. nemá přímého dědice, je Marie Stuartovna uznávána za právoplatnou následnici trůnu a její manžel Vilém za místokrále. Odstranění Jakuba by se proto Vilémovi nesmírně hodilo, přestože by se sám anglickým králem nestal. Oranžsko-nasavská dynastie usiluje především o ukončení války s Anglií a vytvoření protifrancouzské koalice. Vilém mezitím Anglii několikrát navštěvuje a získává si v zemi velikou oblibu. Oranžský monarcha se chystá k tažení. Peníze na pořízení vojska a loďstva mu půjčuje amsterodamská burza (3 miliony guldenů), židovský bankéř Francisco Lopez Suazo (2 miliony guldenů) a papež Inocenc XI. (2 miliony guldenů). Součástí nizozemského invazního vojska je také šest anglických a skotských protestantských pluků, pruští vojáci Fridricha III. Brandenburského pod velením francouzského hugenota Frederika Schomberga a několik španělských praporů. Papež Inocenc vydává zvláštní bulu, kterou katolickým Španělům povoluje účast na tažení s cílem svrhnout anglickou katolickou církev.
Nizozemské námořnictvo najímá dalších 9000 mužů a zdvojnásobuje počet lodí na konečných 49 plavidel.
	@scecam3.name
[Zlatý věk] Kampaně
	@scecam3.description
%include(missions;scecam.description)%
	@scemis9.name
Válka o Brazílii
	@scemis10.name
Válka v Karibiku
	@scemis11.name
Portugalská válka za nezávislost
	@scemis12.name
Obléhání Dunkerku
	@scemis9.description
Vír událostí odehrávajících se na počátku 17. století vráží klín mezi spojence bojující pod zástavou Iberské unie – Španělsko a Portugalsko. Portugalská elita si začíná uvědomovat, že spojenectví se západním sousedem působí v jejich vlasti více škody než užitku. Příčinou tohoto stavu není jen chladnoucí vztah panovníka k Portugalsku, ale také skutečnost, že se portugalské kolonie stále častěji stávají cílem nepřátel Španělska. A to se navíc do jejich obrany příliš nehrne. Ani Portugalsko netouží po nákladných vojenských dobrodružstvích; konec spojenectví s Anglií je pro něj jen další z řady ran. Proti Filipovi II. povstávají Nizozemci, kteří záhy obsazují Cejlon, angolskou Luandu i severní oblasti Brazílie. Po Nizozemcích se v Brazílii vyloďují i Francouzi, a Portugalsko vinou nekončících válek a daní chudne a chudne. Zdanění obyvatelstva je tak vysoké, že v letech 1637-1638 propukají v zemi povstání. Ozývají se také první hlasy volající po nezávislosti Portugalska. Zhoubná je především neochota Španělů bojovat za hlavní portugalské kolonie – Brazílii a Portugalskou Indii. Bohatství proudící z těchto zemí přitom tvoří největší podíl na portugalských příjmech. Spory iberských spojenců se tak přenášení i do kolonií. Toho využívají nepřátelští Nizozemci, kteří stahují část svých vojsk z Nového Nizozemska, aby snížili své výlohy. Na přírodní zdroje bohatá Brazílie je ale natolik lákavou kořistí, že ani uzavřené příměří nemůže vydržet dlouho. Válka je na spadnutí.
	@scemis10.description
Nizozemsko se nedokáže smířit s přijetím navigačních akt ani výsledkem anglo-nizozemské války, neboť obojí tvrdě dopadá na jeho námořní obchod. Nově vybudovaná flotila i ozdravená ekonomika sice z Nizozemska stále činí velmoc, Anglie spravovaná králem Karlem II. ale přesto lační po válce. Záminka k otevřenému konfliktu se hledá snadno, protože obchodní společnosti obou zemí spolu neustále bojují koloniích. Francouzský král Ludvík XIV. tlačí Nizozemsko do války, aby ho oslabil; uzavírá s ním formální spojenectví, ale pomoc z jeho strany nepřichází. V roce 1664 obsazují Angličané překvapivě nizozemskou kolonii Nový Amsterodam na ostrově Manhattan v severní Americe. Dne 24. ledna 1665 vyhlašuje Nizozemsko Anglii válku, do které záhy vstupují i Dánsko a Francie. V předchozích střetnutích válečné loďstvo značně oslabovala nutnost chránit obchodní lodě, Nizozemci proto po dobu válečného stavu námořní obchodování i rybolov zakazují, aby mohli veškeré své síly upřít do boje proti Anglii. Flotily obou zemí jsou si rovny co do počtu mužů i plavidel, nizozemské už nad anglickým nemá zjevnou početní převahu ani výhodu modernějšího vybavení. Válka propuká na pevnině i na moři, všude tam, kde znesvářené strany v minulosti zakládaly kolonie, trhy, obchodní manufaktury a pevnosti. K námořním bitvám dochází převážně u břehů Evropy, ale Francouzi, kteří již dříve v souvislosti s anglo-nizozemskou válkou na africké půdě hlasitě zpochybňovali potřebu do války zasahovat, a odmítali Nizozemcům pomoci v zuřivých bitvách ve vodách Lamanšského průlivu, neváhají přesto připravit Angličany o chabě bráněné ostrovy v Západní Indii – Tobago, Svatý Eustach a Svatý Kryštof. Tato území přitom Angličané vybojovali na Nizozemcích teprve nedávno. Kromě toho francouzské oddíly plení anglické kolonie Antigua a Montserrat. I karibské ostrovy se tak stávají bojištěm.
	@scemis11.description
Od roku 1580 tvoří Portugalsko a Španělsko společnou unii, a moc španělských Habsburků, tedy Filipovy dynastie, jak ji nazývají Portugalci, tak sahá až na Iberský poloostrov. Roku 1578 umírá v bitvě tří králů portugalský král Sebastián I., čímž Portugalsko přichází o postavení velmoci. Avizovská dynastie je na vymření a králem je jmenován 66letý bezdětný kardinál Enrique. I on ale o dva roky později umírá, a Portugalsko se ocitá v dynastické krizi. Trůn si nárokuje jeho legitimní dědic Filip II. Španělský, pravnuk Manuela I., Antonín I. Portugalský, ale také vévodkyně Kateřina z Braganzy se svým manželem. Vítězně z války nakonec odchází španělská armáda vedená vévodou z Alby, která poráží Antonínovo vojsko. Roku 1581 přijíždí Filip II. do Lisabonu, kde je korunován portugalským králem a přijímá přízvisko Filip I. Nový panovník Portugalsku ponechává jeho měnu, zákony i zástupce ve státních úřadech. Zpočátku vydá vše růžově, mnozí spojenectví považují za svazek pevný a spolehlivý; sám slavný Luís Vaz de Camőes nazývá Portugalce „jedním z velkých španělských národů“. Vír událostí odehrávajících se na počátku 17. století ale vráží klín mezi spojence bojující pod zástavou Iberské unie. Portugalská elita si začíná uvědomovat, že spojenectví se západním sousedem působí v jejich vlasti více škody než užitku. Příčinou tohoto stavu není jen chladnoucí vztah panovníka k Portugalsku, ale také skutečnost, že se portugalské kolonie stále častěji stávají cílem nepřátel Španělska. A to se navíc do jejich obrany příliš nehrne. Ani Portugalsko netouží po nákladných vojenských dobrodružstvích; konec spojenectví s Anglií je pro něj jen další z řady ran. Kořeny tohoto svazku, jednoho z nejstarších v Evropě, přitom sahají až do roku 1386, kdy byla podepsána windsorská dohoda. Proti Filipovi II. povstávají Nizozemci, kteří záhy obsazují Cejlon, angolskou Luandu i severní oblasti Brazílie. Po Nizozemcích se v Brazílii vyloďují i Francouzi, a Portugalsko vinou nekončících válek a daní chudne a chudne. Španělská inkvizice navíc začíná stíhat portugalské marranos, nuceně křtěné židovské obyvatelstvo, což spouští mohutnou emigrační vlnu; své domovy opouští na 300 tisíc lidí. Oba národy mají sice společný původ a podobný jazyk, liší se ale mentalitou, pohledem na život i kulturním cítěním. A právě to se jejich unii nakonec stává osudným. Zdanění obyvatelstva je tak vysoké, že v letech 1637-1638 propukají v zemi povstání. Dne 21. srpna 1637 dochází ke vzpouře v Evoře. Povstalci vyhánějí z města španělského guvernéra, pálí daňové soupisy a ničí věznici i vládní úřady. Na ulicích zní volání po nezávislosti. Pohár trpělivosti všech společenských tříd v Portugalsku přetekl, a hnutí za nezávislost a obnovení státnosti začíná nabírat dech.
	@scemis12.description
Do roku 1646 dobývá Francie s nizozemskou pomocí několik důležitých pevností ve Flandrech. Španělsko už po bitvě u Rocroi (1643), povstání v Katalánsku a vzpouře v Portugalsku (1637-1668) Flandry samo neochrání, a obrana se proto soustředí především do opevněných měst a krajiny, která svým uspořádáním boji přeje. V roce 1644 se velení v německé armádě ujímá vévoda z Enghienu, jehož úkolem je pomoci Turrenovi. Vlámským oddílům francouzského vojska velí neschopný vévoda z Orleans. Roku 1644 je do války nasazena nizozemská armáda vedená Frederikem Hendrikem, mladším bratrem Mořice Oranžského, které se daří upoutat pozornost španělských královských oddílů, a vévoda z Orleans proto může postoupit vpřed a dobýt opevnění u Gravelines, které tvoří západní výspu flanderské obrany. V roce 1645 pokračuje vévoda v ofenzivě podél pobřeží a po dvacetidenním obléhání obsazuje středně velkou pevnost Mardik, nacházející se mezi Gravelines a Dunkerkem. Španělé čekají, až se Francouzi usadí ve svých zimních leženích, a poté tvrz překvapivým výpadem získávají zpět. Veškeré francouzské úspěchy roku 1645 jsou tím zapomenuty. Na počátku roku 1646 se hlavní páteř francouzského vojska, které má zaútočit na Flandry, soustředí jihozápadně od města Arras. Španělské síly drží trojúhelník Dendermonde – Gent – Deinze. Vévoda z Orleans se vydává na západ k pobřeží, aby dobyl zpět ztracené pozice. Vojsko obchází města Ypry a Poperinge a blíží se k řece Colm. Dne 29. července kapituluje po nenadálém útoku nepřátel město Berg, které je branou do kanálů spojujících Dunkerk s flanderským vnitrozemím. Španělští vojevůdci markýz de Caracena a Lambua, kteří mají francouzské oddíly zastavit, přijíždějí ke Comlu příliš pozdě. Caracena přesto vstupuje do Dunkerku a Lambua se opevňuje ve Furneaux. Dunkerk, důležitý přístav v severních Flandrách, se tak ocitá v rukou Španělů.
	@battle1.name
Bitva u Nieuwpoortu (1600)
	@battle1.description
Jedna z bitev nizozemské revoluce (1568-1648), která se odehrála 2. července 1600 nedaleko města Nieuwpoortu. Nizozemskému vojsku velel Mořic Oranžský, jeho britským spojencům Francis Vere. Španělskou armádu do bitvy vedl rakouský arcivévoda Albert VII.
	@battle2.name
Bitva u Pyliavtsi (1648)
	@battle2.description
Bitva z období ukrajinského obrození (1648-1657), kterou ve dnech 21.-23. září 1648 u vesnice Pilyavtsi svedlo ukrajinské vojsko pod velením hejtmana Bohdana Chmelnického, podporované Tatary velitele Tugaje Beje, s polsko-litevskými silami v čele s vojvodou Wladyslawem Dominikem Zaslawski-Ostrogskim.
	@battle3.name
Bitva u Prostki (1656)
	@battle3.description
Bitva z období švédské vojny (1655-1660), která se odehrála 9. října 1656 nedaleko vesnice Prostki. Polsko-litevskému vojsku velel hejtman Wincenty Gosiewski, spojenecké oddíly Tatarů vedl Subhan Ghazi Agha. Proti nim stála spojená vojska Prusů a Švédů v čele s princem Georgem Friedrichem z Waldecku.
	@battle4.name
Bitva u svatého Gotthardu (1664)
	@battle4.description
Rozhodující bitva čtvrté rakousko-turecké války (1663-1663), ke které došlo 1. srpna 1664 nedaleko opatství Szentgotthárd. Proti sobě stála vojska Svaté říše římské a Francie pod velením hraběte Raimonda Montecuccoliho a Jeana de Coligny-Saligny, a osmanská armáda vedená velkovezírem Köprülüzade Fazilem Ahmedem Pašou.
	@battle5.name
Bitva u Villaviciosa (1710)
	@battle5.description
Dvě bitvy z období války o španělské dědictví (1701-1714). K první došlo ve dnech 8.-9. prosince 1710 nedaleko města Brihuega, druhá se odehrála 10. prosince 1710 u vesničky Villaviciosa. Na jedné straně stálo francouzsko-španělské vojsko vedené Filipem V. Španělským a Ludvíkem Josefem Bourbonským, na opačné straně bojovala britská armáda Jamese Stanhopeho a spojenecké vojsko Habsburků pod vedením Guida von Starhemberga.
	@battle6.name
Bitva u Sheriffmuiru (1715)
	@battle6.description
Jedna z bitev jakobitského povstání, ke které došlo 13. listopadu 1715 na planině Sheriffmuir mezi britským vojskem vedeným vévodou Johnem Campbellem a skotskými jakobity, kterým velel hrabě John Erskine.
	@battle7.name
Oran (1732)
	@battle7.description
Mezi červnem a červencem 1732 obsadili Španělé Oran, město na pobřeží alžírského regentství, které bylo součástí osmanské říše. Španělskému vojsku veleli don José Carrillo de Albornoz a don Francisco Javier Cornejo. Proti nim stála alžírsko-turecká armáda vedená bejem Hassanem.
	@battle8.name
Bitva o Soor (1745)
	@battle8.description
Jedna z bitev války o rakouské dědictví (1740-1748), ke které došlo 30. září 1745 nedaleko vesnice Soor. Pruskému vojsku velel Fridrich Veliký, rakousko-saské armádě princ Karel Lotrinský.