	@tutcam.name
[Навчання] Військова хитрість
	@tutcam.description
Під час цієї кампанії ви навчитеся керувати збройними силами та економікою, військовим хитрощам та мистецтву полководця. Ви дізнаєтеся про різні способи штурму, про диверсійні операції та про організацію ефективної оборони. Звісно, ви вже володієте всіма знаннями, потрібними, аби здобувати блискучі перемоги, проте знайомство з новими хитрощами та їхнім ефективним використанням для розгрому досі непереможного ворога ніколи не буває зайвим.
	@auscam.name
[Оригінальна] Як стати генералісимусoм
	@auscam.description
Служба в армії Священної Римської Імперії точно не буде нудною. Ворогів у Габсбургів пребагато, до того ж на будь-який смак.
Уже багато років Європа живе перед страхом турецької навали. Войовничі султани раз по разу намагаються підкорити Угорщину і розширити свої європейські володіння. Але на разі сили Османської імперії тануть, тож настав час покласти край турецьким зазіханням на спокій Австрії.
Тим часом на заході до європейської гегемонії прагне Франція Людовика XIV. Це також загрожує військовим конфліктом.
Якщо ви покажете себе талановитим полководцем, то вам належить провчити турків, раз і назавжди відбивши у них жагу сваритися з імператором, а також дати урок французам і затвердити австрійське панування в Італії. Вашими суперниками будуть найсильніші держави Європи, і перемога над їхніми арміями принесе вам славу, порівняну зі славою Олександра, Цезаря і Тюрена.
	@engcam.name
[Оригінальна] Круглоголові проти кавалерів
	@engcam.description
Підгнило щось в англійському королівстві. Нещодавно Ви були дуже високої думки про короля, який убезпечив Англію від усіх жахіть Тридцятирічної війни, що стільки часу вирувала в Європі. Всі, хто поважав мирне життя, залишилися вдома, а шукачі гострих відчуттів вирушили на континент.
Але війна закінчилася, а жага крові, здається, не була задоволена достоту. І коли жителі континенту вже втомилися воювати, конфлікт запалав у місцях досі мирних. Парламент і король з якоїсь причини надумали собі, що постійні суперечки і чвари – набагато захопливіша справа, аніж вирішення державних проблем. Таких пристрастей не міг собі уявити і сам Шекспір. Тепер нікому не вдасться залишитися осторонь від прийдешніх подій. Всі, хто пропустив війну в Німеччині, можуть не засмучуватися: на них чекають не менш запеклі битви Англійської громадянської війни. 
	@fracam.name
[Оригінальна] Розквіт французького флоту
	@fracam.description
У цій кампанії ви дізнаєтеся, як французькі моряки стали головними суперниками англійського флоту, а Франція перетворилася на велику морську державу. Це історія боротьби на морі з берберами, іспанцями та англійцями. На вас чекають битви з найсильнішими флотами світу. Саме тут, біля берегів Франції, в запеклих баталіях вирішуватиметься, хто стане володарем морів. Ви покриєте себе нев'янучою славою і впишете своє ім'я в історію французького флоту. Нащадки увічнять ваше ім'я в назвах найгрізніших бойових кораблів. На вас чекає золота доба французького флоту!
	@ruscam.name
[Оригінальна] Стужа да нужа, да царська служба 
	@ruscamn.alternative
[Оригінальна] На службі в Олексія Найтихішого
	@ruscam.description
Роль царювання Олексія Михайловича в історії Росії важко переоцінити. Але не варто обманюватись прізвиськом «Найтихіший». Його царювання стало часом великих потрясінь, воєн та перетворень. Прийшов час для нової війни з Річчю Посполитою. За успішний захист південних околиць від татарських набігів під Ваше керівництво віддадуть один із полків. Сам цар виступить на чолі війська на захід воювати з Великим князівством Литовським. Бойові дії відбуватимуться на ворожій землі, тому важливо забезпечити постачання ратних людей всім необхідним. Цар доручить вам захоплення і оборону опорних пунктів, а також спустошення ворожих земель. Вам належить боротися з литовцями та шведами, якщо ті ризикнуть втрутитися. Все скориться царській волі. Помріть, але виконайте наказ!
	@ukrcam.name
[Оригінальна] Як козаки славу здобували
	@ukrcam.description
Річ Посполита – величезна країна, що розкинулася від Чорного моря на півдні до Балтійського моря на півночі. Нею править виборний король, а шляхта користується такими правами, які не снилися нікому в усій Європі. Ця незвичайна держава викликає подив усього світу не лише багатством і незалежністю магнатів, а й гучними перемогами над ворогами.
Народи, що населяють Річ Посполиту, б'ються пліч-о-пліч під прапорами короля проти татар і шведів, московитів і турків, б'ються на суші і на морі, на півночі і на півдні. «Чи є берег, не залитий нашою кров'ю?»
У цій кампанії ви дізнаєтеся про період найбільшої згоди та порозуміння між Короною Польською та Військом Запорізьким. Ви дізнаєтеся про широку географію козацьких походів, про їхню звитяжну службу, про їхні славні подвиги і величезну роль, яку вони відіграли в історії Речі Посполитої.
	@ausmis1.name
Порушити ворожі плани
	@ausmis2.name
Священна Ліга
	@ausmis3.name
Підкорення Італії
	@ausmis4.name
Порятунок Турина
	@ausmis5.name
Облога Білограда
	@engmis1.name
Битва при Еджхіллі
	@engmis2.name
Протистояння на сході
	@engmis3.name
Битва при Н'юбері
	@engmis4.name
Створення Армії нової моделі
	@engmis5.name
Битва при Нейсбі
	@framis1.name
На службі у госпітальєрів
	@framis2.name
Експедиція проти Джиджелі
	@framis3.name
Допомога Мессіні
	@framis4.name
Протистояння в Ла-Манші
	@framis5.name
Захист від вторгнення
	@rusmis1.name
Відбиваючи татарський набіг
	@rusmis2.name
Облога Вітебська
	@rusmis3.name
Захист Могильова
	@rusmis4.name
Війна на північному фронті
	@rusmis5.name
Війна в Лівонії
	@ukrmis1.name
Відновлення Запорозької Січі
	@ukrmis2.name
Війна в Інфлянтах
	@ukrmis3.name
Взяття Кафи
	@ukrmis4.name
Похід на Москву
	@ukrmis5.name
Хотинська битва
	@engmis1.description
На початку 1642 року король та парламент, не досягнувши конституційного компромісу, відклали пера та взяли до рук мечі. Король подався на північ, щоб зібрати армію. Парламент теж не сидів склавши руки і почав набирати солдатів. У всі кінці країни вирушили гінці, закликаючи послужити своєму королю і захистити його права від зазіхань купки жалюгідних адвокатів та купців, котрі в свою чергу закликали народ піднятися проти тирана і захистити законні свободи і привілеї.
Прихильників короля прозвали кавалерами, а прихильників парламенту – круглоголовими, через характерну стрижку.
Вам не вдасться відсидітися у себе в замку. У Вашому графстві вже побували представники обох ворогуючих сторін. Гірше того, королівська армія вже рухається у напрямку до ваших володінь. Назустріч їй прямує військо графа Ессекса з Лондона – надія парламенту. Ви зробили найважливіший вибір у своєму житті і стали на бік парламенту.
	@engmis2.description
Після битви під Еджхіллом королівських сил не вистачило для захоплення Лондона. Противники розійшлися і стали готуватися до нової сутички. Граф Ессекс зупинився у Вінздорі, а король зайнявся створенням оборонної лінії навколо Оксфорда, зробивши його королівською столицею.
Поки Ессекс відсиджувався у Вінздорі, в Йоркширі та Девоні йшли активні бойові дії. Вільям Кавендіш, граф Н'юкасл, спрямував своє військо в Йоркшир і витіснив звідти парламентаріїв. Потім він звернув свою увагу на пуританські «текстильні міста», такі як Галіфакс. Парламентаріям під керівництвом сера Томаса Фейрфакса вдалося надати їм допомогу, що змусило Н'юкасла облишити міста в спокої. Тоді він попрямував на південь, аби підготуватися до зустрічі морського конвою королеви.
На заході барон Хоптон зібрав ополчення і прогнав круглоголових з Корнуолла, а потім вторгнувся в Девоншир. Проти нього виступила армія графа Стемфорда, але зазнала поразки. Опір роялістам на заході продовжували лише великі міста, такі як Брістоль та Глостер. Втім, Стемфорд невдовзі відновив свої сили.
Незважаючи на перемоги, роялістам все ж не вдалося завдати вирішальної поразки противнику. Парламентарії продовжували чинити опір і готувалися до нових сутичок.
Ви показали себе не лише розумним генералом, а й непоганим адміністратором. Парламент призначає вас на важливу посаду – командувача «Східної асоціації». «Східна асоціація» – це ополчення з Ессексу, Хартфордширу, Норфолку, Суффолку та Кембріджширу. Ви вирушаєте на схід Англії, де вам належить залучити на свою сторону місцевих аристократів і переконати міста дати вам війська та зброю. 
	@engmis3.description
З початку року роялістів супроводжувала удача. Їм вдалося захопити Банбері, Оксфорд і Редінг. Після вдалого штурму та захоплення Брістоля парламент взагалі залишився без польової армії. Коли король почав облогу Глостера, графу Ессексу доручили зібрати деблокуюче військо.
Запаси в місті вже доходили межі, коли Ессекс несподівано з'явився біля стін. Королівську армію захопили зненацька. Роялісти негайно залишили облогу та відійшли, не бажаючи приймати бій в невигідній позиції. Коли армія парламенту почала відступ, король кинувся в погоню. Відбулася серія маневрів у долинах річок Северн та Ейвон, в результаті яких роялістам вдалося перекрити дорогу на Лондон біля Н'юбері. Ви мусите врятувати армію і пробитися через бойові порядки королівських військ.
	@engmis4.description
Після численних боїв перед парламентом на повен зріст стала проблема непрофесійності його армії. Якщо піхота круглоголових ще могла позмагатися з королівською, то кіннота кавалерів незмінно виходила з боротьби переможницею. Боротьба затягувалася, війна за допомогою ополчення супроводжувалася великою кількістю проблем та незручностей. Потрібна була професійна армія.
Саме тому парламент вирішив сформувати Армію нової моделі – професійну армію, що складалася з людей, які цілком присвятили себе війні. Генералам-командувачам заборонили займати місця в парламенті, щоб обмежити їхній політичний вплив. Головною ж відмінністю армії мала стати залізна дисципліна. Королівським солдатам також бракувало дисциплінованості, проте їхня звитяжність дозволяла королівським офіцерам обходитися без професійного війська.
Невдовзі Армія нової моделі муситиме пройти випробування на міцність, які дадуть зрозуміти, чи виправдають себе зусилля, витрачені на її створення.
	@engmis5.description
Спочатку король відмовився від атаки на Армію нової моделі, поки вона ще формувалася. Замість цього він виступив на північ, щоб з'єднатися із шотландськими роялістами під проводом маркіза Монтроза. У цей час армія парламенту обложила Оксфорд – столицю роялістів. Важке становище, в якому опинилося місто, змусило короля відмовитися від походу на північ і повернути назад. 12 червня відбулася кавалерійська сутичка – противники зустрілися. До парламентаріїв прибув Олівер Кромвель із кавалерією. Відбулася військова нарада, на якій було прийнято рішення наздогнати й розчавити королівську армію.
Ресурси роялістів доходили межі, король зібрав для кампанії свої найкращі війська – найдосвідченіших та найсміливіших людей. Якщо вдасться їх розбити – війну буде скінчено.
Ви командуєте кіннотою – «Залізнобокими». Вам належить позмагатися з прославленими кавалеристами принца Руперта.
	@framis1.description
Через географічне положення Франції їй була вготована доля великої морської держави. Однак у першій половині XVII століття її флот був слабким та нечисленним. Ситуація стала змінюватися при кардиналі Рішельє. Перший міністр чудово усвідомлював важливу роль флоту і всіляко сприяв його розвитку. Своє бойове хрещення цей флот пройшов під час війни з Іспанією 1635-1659 рр. Тоді французьким морякам нещастило, проте вони отримали безцінний досвід. Розповіді про хоробрих людей, приголомшливий грім гармат та запеклі абордажі, про неприборкану морську стихію, смертельні небезпеки та неймовірні пригоди забрали Ваш спокій, і Ви вирішили почати службу на флоті. Вам порадили вирушити в походи разом з іоанітами – лицарями-госпітальєрами, котрі давно й успішно борються проти берберських піратів.
Базою госпітальєрів є острів Мальта. Хрестові походи закінчилися, тепер завданням лицарів є охорона християнських купців в Середземному морі і нещадна війна проти піратів.
Бербери не лише піратствували в Середземному морі і нападали на прибережні міста, вони пускалися в далекі експедиції в Атлантику. Вони здійснювали набіги на Англію і досягали Ісландії. Це грізні супротивники, з якими нелегко впоратися.
Отримавши рекомендаційні листи від своїх друзів та знайомих, Ви піднялися на борт корабля, який відвезе Вас до лицарів.
	@framis2.description
Правління Людовика XIV – Короля-Сонце – ознаменувалося змінами у всіх сферах життя. У перетворенні країни йому допомагали видатні особистості свого часу – вчені, адміністратори, генерали, артисти. Починалася дивовижна епоха. Франція здолала Іспанію та Габсбургів і отримала гегемонію в Європі. Перетворення в державі йшли повним ходом, зміцнювалася влада, наводився лад у фінансових справах, будувалися палаци, процвітали мистецтво і наука. Тепер погляд короля звернувся на заморські країни. Для ведення колоніальної політики потрібен був флот. І хоча король не міг цілком осягнути роль флоту у своїх планах, його міністр Кольбер все розумів чудово.
Роль Кольбера в перетворенні Франції на найпотужнішу державу кінця XVII – початку XVIII ст. важко переоцінити. Він був творцем флоту, який за дуже короткий час зміг кинути виклик найсильнішим військово-морським силам світу. А почалося все із захисту торгівлі на Середземному морі. Кольбер вважав торгівлю зі Сходом вкрай важливою, а їй заважали берберські пірати.
Хоча ваша каральна експедиція і зменшила запал піратів, проте з часом жорстокий урок став забуватися. Тоді Кольберу прийшла в голову думка створити в Африці морську базу, яка стала б центром французької торгівлі. Було у неї й інше призначення – контроль за алжирськими портами. Для реалізації цього плану 1664 року було організовано експедицію. Її метою стало захоплення та зміцнення одного з двох міст – Джиджелі або Бужі.
Звісно, Вам як переможцю піратів пощастило брати участь в експедиції. Це прекрасна можливість прославитися й розбагатіти. У червні ескадра підійшла до берегів Африки.
	@framis3.description
Людовик XIV вів агресивну зовнішню політику. Забезпечивши панування на континенті, він зайнявся створенням колоніальної імперії. Але Франція воліла не витрачати час на відкриття нових земель, а відбирати чужі колонії. Жертвою французької агресії стали Нідерланди, які володіли численними прибутковими колоніями та величезним торгівельним флотом. До того ж, Король-Сонце терпіти не міг голландців. Почалася війна, в яку незабаром втягнулися всі провідні держави Європи. Одним з голландських союзників стала Іспанія.
Коли на Сицилії, що належала іспанцям, спалахнуло повстання, Людовик вирішив надати йому підтримку і відправив туди ескадру. Іспанія, нездатна захистити острів власними силами, звернулася до Сполучених Провінцій за кораблями, витрати з утримання яких взяла на свій рахунок. У 1675 році з Амстердама до Сицилії була вислана ескадра найвідомішого голландського адмірала – де Рюйтера.
Вас призначили командиром флотилії, що має відвезти зброю, порох та війська повстанців до Мессіни. За вами полює іспано-голландський флот, який базується в Палермо на північному заході Сицилії.
	@framis4.description
У 1688 році в Англії відбулася Славна революція. Правитель Нідерландів принц Вільгельм Оранський висадився зі своєю армією та скинув короля Якова II. Завважимо, що бажаючих протистояти чужинцю не знайшлося, і переворот вийшов безкровним. Аби не уподібнюватися Оліверу Кромвелю, Вільгельм дозволив скинутому монарху втекти. Яків вирушив у вигнання, проте не залишив надії повернути трон.
Зміцнивши свою владу, новий король узявся до вирішення проблем на континенті. У 1685 році помер пфальцський курфюрст. Король Франції Людовик XIV скористався цим і заявив свої права на спадок. Для протидії агресивним прагненням французів було створено коаліцію, до якої увійшли Англія, Сполучені Провінції, Священна Римська імперія, Іспанія, Швеція та Савойя.
Зараз французькі війська б'ються на трьох фронтах – в Іспанії, Італії та Німеччині, на території противника. Вирішальних битв досі не було, армії лише здійснюють нескінченні маневри та займаються облогами міст.
На разі Яків звернувся до короля Франції за допомогою. Він переконаний, що велика частина англійського флоту й армії залишилася йому вірною, тому тріумфальне повернення на англійський трон не складе для нього проблеми. Але насамперед йому потрібно потрапити в Англію. Кораблів ворога можна не побоюватися – вони не стануть стріляти по законному королю і пропустять його через Ла-Манш. Тільки-но він ступить на землю, війська перейдуть на його бік, і він увійде в Лондон. Людовику припав до вподоби цей план, і він просить Вас взятися за його виконання.
Ви знаєте, що англійські військові кораблі пильно стережуть береги Туманного Альбіону і аж ніяк не збираються пропускати Яківа, котрий дуже недооцінює супротивника. Підготуйте та оснастіть Брестську ескадру, доставте Якова в Англію і, якщо буде потрібно, підтримайте його прихильників-якобітів на суходолі.
	@framis5.description
У листопаді 1690 року помер морський міністр маркіз Сенельє. Його місце посів граф Поншартрен. При ньому флот почав занепадати, процвітали злодійство та корупція. Гірше того, новий міністр вирішив зробити ставку на каперів. Він керувався двома міркуваннями: по-перше, так можна було поживитися на грабунках, а по-друге, битви регулярних флотів, на думку морського міністра, несли самі збитки, натомість капери були приватними особами, оснащували кораблі за власний рахунок і в разі удачі мали ділитися здобиччю з королем. Розміри військових ескадр збиралися скоротити, а решту кораблів відправити піратствувати на торгівельні шляхи супротивника. Цей період став найяскравішою та найвеличнішою сторінкою дюнкеркського каперства. По всьому світу гриміли імена Жана Бара, Дюге-Труена, Форбена та інших грізних французьких моряків.
Ця стратегія викликала обурення і протест офіцерів, що служили на флоті, проте граф Поншартрен був ближче до короля, аніж найбільш заслужені адмірали. Всім, хто відкрито виступав проти міністра, натякнули, що їхні посади можуть зайняти «більш талановиті» офіцери.
Хоча морські бої тривали далі, граф Поншартрен не збирався відновлювати втрати флоту. Французьких кораблів стало так мало, що англійці змогли безкарно зайнятися блокадою узбережжя та полюванням на каперів. Зрештою вони виробили систему конвоїв, коли торгові кораблі збиралися у великі каравани з потужною охороною. Було розроблено відповідні статути і відпрацьовано тактику. Ці заходи призвели до падіння ефективності каперських дій і, в кінцевому рахунку, до занепаду піратства.
У ці важкі для флоту Океану часи стало відомо, що англійці вирішили нанести рішучий удар і зруйнувати один з трьох ключових портів на півночі Франції – Сен-Мало, Брест або Дюнкерк. Втрата будь-якого з них є неприпустимою. Вам належить зібрати всі сили і відбити напад.
	@ausmis1.description
Ви – молодий дворянин з княжого роду. Колись Ви хотіли піти на службу до французького короля і просили його дати під ваше командування полк або хоча б ескадрон. Але король відмовив: «Прохання скромне, але той, хто просить – ні». Ви негайно залишили Францію і стали на службу Священній Римській імперії. Імператор дуже потребує солдатів, здатних протистояти турецькій загрозі, і вам дали полк, розквартирований на південній околиці.
Нещодавно помер великий візир Ахмед Кепрюлю, котрий був у всьому, хіба окрім пристрасті до вина, зразковим правителем. Султан Мехмед призначив великим візиром Кара Мустафу. Новий візир був жадібною людиною і мріяв про всесвітню славу великого завойовника. Він погрожував поставити своїх коней в соборі святого Павла в Римі, а після захоплення Відня перейти Рейн і битися з французьким королем Людовіком XIV. Коли в Угорщині почалося антигабсбурзьке повстання, туркам здалося, що настав підходящий момент для війни з Австрією. У 1683 році під Адріанополем зібралося велике мусульманське військо. Кара Мустафа сміливо повів свою армію просто до Відня, не відволікаючись на християнські фортеці в тилу.
Облога Відня тривала два місяці. Зрештою до Відня підійшла армія польського короля Яна Собеського, а також частини з усіх кінців Імперії. Союзники спустилися на рівнину, як «повінь зі смоли, що розлилася схилами, вкриваючи все, до чого вона торкалася», атакували ворога та розбили його вщент. Ця поразка завдала непоправної шкоди репутації османської армії.
Тепер турки намагаються втекти від переслідування і зупинити переможну ходу християнського війська. У Османської імперії ще вистачить сил відбити атаки невірних і нанести удар у відповідь.
	@ausmis2.description
Після перемоги під Віднем була створена Священна Ліга, до якої увійшли Австрія, Річ Посполита і Венеція, а пізніше приєдналася і Московія. Метою Ліги було протистояння Османській імперії.
Ви показали себе талановитим командиром і заслужили генеральське звання. На Вас чекало ще чимало боїв проти турків в Угорщині, облога Буди, Білограда та інших фортець, де ви отримали безцінний досвід. Турецькі невдачі призводили до регулярного зміщення великих візирів і навіть султанів. На щастя для турків, вони отримали перепочинок – імператор Леопольд відволікся на події на заході, де почалася війна між Францією та коаліцією Англії і Сполучених Провінцій. До антифранцузького табору приєдналася й Імперія. Туреччина тим часом звернула свій погляд до моря. Там діяв адмірал Хасан, якому вдалося своїми успіхами проти венеційців вдихнути нове життя і надії в турецькі серця. Новий султан Мустафа II зібрав велику армію, яка захопила ряд фортець на Балканах і відбила напад імперського війська. Це ще більше надихнуло турків, і вони стали готуватися до нових завоювань.
Вас призначили командувачем армії, яка мусить протистояти агресивним планам османів. На жаль, вся увага імператора прикута до Німеччини, тому армія в Угорщині прийшла в занепад. Вам належить зміцнити її, сформувати нові полки й розбити турецькі війська.
	@ausmis3.description
Після вашої перемоги турки запросили миру, і імператор його з радістю уклав. Його увага вже давно була прикута до Іспанії та її бездітного короля Карла II.
У 1700 році Карл II віддав Богові душу. Перед смертю він призначив своїм спадкоємцем Філіпа, герцога Анжуйського – онука французького короля Людовика XIV. Якщо на іспанському троні опиниться Бурбон, це зблизить Іспанію та Францію, зробивши їхній союз незламним. Звісно, це не входило в плани решти європейських правителів. Імператор Леопольд вирішив захистити інтереси своєї династії і заявив права Габсбургів на спадщину. Дипломатія не дала результату, і незабаром почалися бойові дії.
Проти Франції ополчилися Англія, Сполучені Провінції та Священна Римська Імперія, а в Іспанії спалахнув конфлікт між прихильниками двох претендентів. Одним з театрів бойових дій мала стати Італія. Герцог Мантуї став на бік ворогів і впустив у свої володіння французькі війська. Венеція зайняла нейтральну позицію, але вона уважно спостерігає за розвитком подій, розмірковуючи, чи варто республіці вплутуватися у війну. Командувати імперськими військами в Італії будете Ви. Ваше завдання – прогнати французів.
Король Франції Людовик ХIV намагався переманити Вас, спокушаючи званням маршала, посадою губернатора однієї з провінцій і 300 тисячами ліврів щорічної платні. Звісно, ви відкинули цю щедру пропозицію, залишившись вірним присязі, даній імператору Леопольду. Крім того, Ви добре пам'ятаєте, як король нечемно відмовився від Ваших послуг п'ятнадцятьма роками раніше. Тепер Ви можете помститися за зневагу, повернувшись до Франції зі зброєю в руках.
	@ausmis4.description
Після вашої перемоги в Італії вас направили до Німеччини на допомогу союзникам-англійцям, якими командує герцог Мальборо. Разом ви здобули кілька славних перемог, але французькі солдати хоробро билися і дорого продавали свої життя. Невдовзі армія загрузла в нескінченних облогах. Ресурси імперії виснажувалися, а Людовик XIV ніяк не здавався. 
У цей час командувачем французької армії в Італії був призначений герцог Вандом. Цей видатний полководець досяг великих успіхів і мало не прогнав імперські війська з півострова. На початку 1706 року становище імперців та їхніх союзників стало критичним, і Вас знову перевели в Італію. Давши ладу пошарпаним військам, ви рушили на захід. На Вас сподівається вірний союзник Імперії – герцогство Савойське, чию столицю, Турин, взяли в облогу французи. Ситуація стає дедалі загрозливішою: облогові паралелі підбираються під міцні бастіони Турина, Вандом пильно стежить за вашими маневрами і не пускає через річки, а імперська армія, незважаючи на підкріплення, майже вдвічі поступається за чисельністю французькій.
У цей момент Вандома призначають командувати військами на півночі – його присутність потрібна для відновлення порядку після поразки в битві при Рамільї. Новий командувач військами в Італії – герцог Орлеанський – поступається Вандому військовими талантами. Вам вдалося перехитрити його і прорватися до Турина. Оглянувши місцевість, ви вибрали найслабшу ланку в порядках нападників і приготувалися атакувати.
	@ausmis5.description
Ваша перемога під Турином переважила чаші терезів на користь Імперії. Тепер австрійське панування в Італії ніким не заперечується, французькі війська відкинуто за Альпи. Незабаром імперська армія вступила на землі Франції. Проте війна тривала ще 5 років. І хоча іспанський престол зайняв Бурбон – Філіп V – йому довелося відмовився від права успадкування французького престолу, тож союз королівських родів Франції та Іспанії було розірвано. Крім того, Австрія розширила свої володіння. Однак довго насолоджуватися відпочинком у своєму палаці Вам не довелося.
Під час війни французи кілька разів намагалися вмовити турків оголосити війну Австрії, але султан Ахмед III рішуче відмовлявся встрявати у війну між християнами. Проте, до його смутку, він виявився втягнутий в конфлікт між Росією та Швецією, результатом чого став трагічний Прутський похід російської армії. Успіхи турецької зброї розпалили ентузіазм войовничого великого візира Дамада Алі-паші, і він направив турецькі війська проти Венеції. Ареною битв стала Греція та сусідні острови. Турки домоглися значних успіхів, і здавалося, ніщо не може їх зупинити. Але реакція імператора Карла IV, що вступив на престол в 1711 році, виявилася для турків сюрпризом – він заступився за Венецію. У 1716 році Дамад Алі-паша повів турецьку армію на північ, але зазнав нищівної поразки у Петроварадіні, позбувшись армії та голови.
Аби раз і назавжди покінчити з турецькою загрозою австрійським володінням, ви вирішили захопити фортецю, котра була місцем збору всіх турецьких армій, які марширували на Імперію, – Білоград. Якщо він впаде, Імперія отримає хвилелом, о який в майбутньому розбиватимуться всі турецькі орди.
	@ukrmis1.description
Дике Поле розкинулося проміж осілим європейським населенням та кочовими азіатськими народами. Не було володарів, які могли б встановити контроль над цими землями. Безкраї простори здавалися нічийними і порожніми, але в степу вирувало життя. Мисливці та рибалки промишляли дичиною і рибою, злочинці ховалися від закону, озброєні пастухи пасли отари, лицарі шукали пригод, лихі люди – здобич. По околицях Дикого Поля стояли застави, вартові невпинно вдивлялися в горизонт, виглядаючи ворогів.
На оцих вільних теренах стали збиратися всі, кому було затісно у своїх державах, хто не знайшов свого місця на службі у короля, царя або султана. Поступово за порогами Дніпра на островах стали з'являтися укріплені містечка, де жили козаки – вільні озброєні люди. Їх порівнювали з лицарським орденом, вони і самі звали себе лицарями. Це були люди надзвичайної відваги та звитяги. Проте не всі козаки були воїнами, серед них було чимало вмілих ремісників та працьовитих хліборобів. Вони жили навколо містечок на хуторах або приходили у степ влітку.
Козаки стали серйозною перешкодою на шляху татарських орд, які влаштовували набіги з Криму для грабежу Речі Посполитої. Проте козацька волелюбність, буйна вдача й незвичайна сила створювали багато проблем для польського уряду. Першим королем, котрий вирішив спрямувати їхню енергію в потрібне йому русло, був Стефан Баторій. Він створив реєстрових козаків. З того часу польський уряд дотримувався наступної політики щодо козаків: під час війни їхня автономія розширювалася, що заохочувало їх іти на службу, проте в мирний час їх всіляко гнобили й намагалися всіма способами роззброїти. Звідтоді козаки брали участь у всіх війнах Речі Посполитої, вірно служили королям, але незмінно обурювалися, коли в мирний час козацькі привілеї опинялися під загрозою. Це створювало для Польщі не лише потужного союзника, а й безліч заколотників.
Щойно закінчилося повстання Криштофа Косинського, багато козаків полягло. Під час останнього набігу татар на Україну впала Січ – козацька фортеця на острові Томаківка.
Наслухавшись розповідей про вільне життя запорожців та про їхні подвиги, Ви зібрали вірну челядь, друзів-шляхтичів, яким нема чого втрачати, і вирушили шукати щастя в Дике Поле.
	@ukrmis2.description
Після смерті Стефана Баторія королем Речі Посполитої вибрали Сигізмунда Вазу. У 1594 році помер його батько – шведський король – і Сигізмунд посів його трон. Проте лютерани-шведи не бажали бачити своїм королем католика. Після довгих безплідних переговорів і нетривалих бойових дій шведи проголосили королем герцога Седерманландського, а Сигізмунда скинули з трону, з чим останній категорично не погодився. Польська шляхта не палала бажанням завойовувати Швецію, але погодилася на захоплення Інфлянтів.
У 1600 році протистояння між Річчю Посполитою та Швецією вилилося у відкриту війну. Спочатку проти шведів діяли війська Великого князівства Литовського, натомість коронні польські війська були зайняті в Молдові. Після вдалого завершення бойових дій на півдні поляки вирушили на північ. Українські козаки були зацікавлені в королівській службі, оскільки це був єдиний спосіб зняти обмеження, що були накладені на них після невдалого повстання Северина Наливайка.
Козаки чудово зарекомендували себе в молдовському поході, тому уряд погодився піти на поступки в обмін на участь козаків у війні зі Швецією. Козацькі війська під керівництвом гетьмана війська запорізького Самійла Кішки приєдналися до армії Великого коронного гетьмана Яна Замойського.
	@ukrmis3.description
Татари повсякчас здійснювали набіги на Річ Посполиту. Вони уникали зіткнень з військами, оминали фортеці й укріплені міста. Їхньою головною метою були беззахисні селяни. Вони безжально руйнували країну, топтали посіви, варварськи руйнували все, що траплялося на шляху. Те, що можна було забрати, вони забирали, а що ні – просто знищували. Але головним їхнім трофеєм був ясир – живі люди. Всіх, кого нападники не могли забрати з собою, вбивали. Бранців у нелюдських умовах гнали до Криму, де продавали на невільничих ринках. На тих, хто пережив жахливу дорогу, чекали рабське життя та рабська смерть. Жінок змушували до важкої праці в садибах феодалів, а наймолодших і найкрасивіших купували для гаремів. Хлопчики потрапляли в корпус яничарів або мамлюків і перетворювалися на найкращі війська мусульманського світу. Чоловіків же відправляли на турецькі галери, звані каторгами. Життя весляра було болісним і милосердно коротким.
Головним центром работоргівлі в Криму була Кафа. Її називали «безоднею, що п'є руську кров». Туди з'їжджалися купці з усіх куточків Османської імперії, щоб купити рабів.
Річ Посполита намагалася стримувати татарські набіги, але з 1600 року її війська були зайняті війною зі Швецією. Незабаром з'явився чоловік, який називав себе сином Івана Грозного, Дмитрієм, і під його прапорами зібралася ватага авантюристів. У 1604 році вони виступили в похід на Москву. Так почався важкий період в історії Московського царства, який назвали Смутою. Ця довга війна йшла зі змінним успіхом і все ніяк не закінчувалася. Перший Дмитрій (або Лжедмитрій) вже загинув, але на його місце прийшли ще двоє. Російські землі розоряли іноземні армії, вирували селянські повстання, міста переходили з рук в руки, дворяни перебігали з одного табору до іншого. У війну вплутувалися шведи, татари, хвилювалися донські козаки.
Польська та литовська шляхта з головою поринули в пристрасті розбурханого сходу. Цим вирішили скористатися кримські татари, розраховуючи напасти на Річ Посполиту, поки та залишилася без війська. Але на шляху татарських орд встали запорізькі козаки. Вони не лише несли дозорну службу й ганялися за татарськими грабіжниками – вони самі робили зухвалі набіги на турецькі й кримські міста, переносячи бойові дії на територію ворога. Козацькі чайки наводили жах на турецьких моряків. Навіть Стамбул не почувався в безпеці.
Ви підготували велику армію, посадили її на чайки, спустилися по Дніпру і вийшли в Чорне море. Ваша мета – Кафа.
	@ukrmis4.description
Московська Смута триває вже більше десяти років. Зрештою, Сигізмунд Ваза вирішив зробити московським царем свого сина Владислава. Московське боярство погодилося б на це, перейди Владислав у православну віру, але той відмовився. Залишався один шлях – посадити Владислава на трон силою зброї.
Розпочався новий похід польсько-литовського війська на Москву. Але багаторічна Смута згуртувала російських дворян. Вони всі разом виступили проти Владислава, міста не здавалися і чинили запеклий опір, армія хоч і задкувала, але огризалася. Як наслідок польсько-литовська армія опинилася взимку в глибині ворожої поруйнованої країни і почала страждати через брак харчу, холоду та безгрошів'я. Авантюристи, розчаровані малою кількістю здобутих трофеїв, стали залишати військо. Найманці, які давно не отримували платню, теж почали дезертирувати. Королевич опинився у смертельній небезпеці, позаяк росіяни збирали сили і вичікували слушного моменту для атаки.
Аби врятувати сина, король звернувся по допомогу до запорозьких козаків. Ви поїхали на чолі посольства на зустріч з королем. Там Ви поставили категоричні умови: розширення автономії і привілеїв козацтва, а також збільшення козацького реєстру. Король погодився на всі умови. Ви повернулися на Січ, зібрали військо і виступили в похід.
	@ukrmis5.description
Турки були розлючені вашим походом на Кафу та іншими зухвалими козацькими набігами на Причорномор'я, вони обурювалися втручанням польських магнатів у молдовські справи, їм не подобалася підтримка, яку Річ Посполита надавала головному їхньому ворогові – Австрії. Назрівав конфлікт.
У 1618 році в Богемії розпочався протестантський заколот, який призвів до релігійної війні в Німеччині. Вважаючи, що у Австрії не вистачить сил для оборони, трансільванський князь Дьордь I оголосив їй війну і пішов походом на Відень. Шлях йому перегородили лісовчики – лихі солдати, які прославилися під час Смути під командуванням Олександра Лісовського. Вони розгромили трансільванські війська, і Дьордь звернувся за допомогою до Туреччини.
Доки ви воювали проти Московського царства, на престол зійшов новий султан – Осман II. Йому було лише 14 років, проте він був дуже амбітний і заповзятливий. Осман відправив військо проти Польщі, і туркам вдалося здобути перемогу в битві під Цецорою в 1620 році. Голову гетьмана Жолкевського візир відправив султанові до Стамбулу. Наступного року Осман, зважившись перевершити Сулеймана Пишного, зібрав небачене військо з усіх куточків імперії і на чолі його вирушив підкорювати Річ Посполиту.
Польща стала поспіхом збирати війська. Але це зайняло тривалий час – незліченні сейми дуже неохоче видавали гроші. Наприклад, місто Гданськ вирішило, що турецька загроза є проблемою південний провінцій, і не дало ані солдатів, ані грошей. Оскільки зібраних військ було замало, польському уряду довелося звернутися до запорізького козацтва.
Козацька рада погодилася на участь у війні, але з однією умовою – розширити козацькі привілеї. Після походу на Москву поляки зовсім не поспішали виконувати дані козакам обіцянки. Як війна – так козакові і честь, і повага, а як мир – з козаком поводяться як з холопом. Але Ви все ж відправились до короля, де підписали декілька документів та пообіцяли допомогу. Король же нагадав, що доручає вам свого сина – королевича Владислава.
Зібравши армію, ви підійшли до місця зборів – фортеці Хотин.
	@rusmis1.description
Під час Смути Смоленськ відійшов до Речі Посполитої. Але Москва не збиралася відмовлятися від означених земель, вона збирала сили і чекала слушної нагоди.
У 1632 році на престол Речі Посполитої сів новий король – Владислав IV. Він ще не встиг зміцнити свою владу, а в Європі вирувала Тридцятирічна війна, і допомоги полякам чекати не було звідки. Цар вирішив, що настав зручний момент. Незважаючи на провал дипломатичних переговорів і відсутність союзників, Московія оголосила війну Польщі. Почалася Смоленська війна.
Велике царське військо взяло в облогу Смоленськ. Але облога пішла невдало, а поляки тим часом підмовили татар влаштувати набіг на Московське царство. Гетьман Радзивілл говорив: «Не сперечатимуся, як це по-богословськи, чи добре поганців напускати на християн, чи ні, але щодо земної політики це вийшло дуже добре».
Вояки полишали царське військо, аби захистити власні маєтки. Ви, відчуваючи безперспективність сидіння під Смоленськом, теж вирушили додому, звідки вже стали доходити погані звістки.
	@rusmis2.description
У 1654 році почалася Друга Смоленська війна. Метою війни знову було повернення земель, втрачених під час Смути, а також утримання контролю над вольностями Війська Запорізького. На цей раз цар не збирався зосереджувати всі сили під Смоленськом, аби не дозволити полякам і литовцям зібрати деблокуючу армію.
На правому та лівому флангах армії, що рушила на Смоленськ, наступали загони, котрі виконували інші завдання. План походу 1654 року зводився до взяття міст у верхній течії Дніпра, щоби використовувати річку як засіб комунікації між військами, котрі діяли в Білорусі і в Україні.
Вам доручили командування північною групою. Ваше завдання – захопити Вітебськ.
	@rusmis3.description
Государів похід 1654 був досить успішним. Російським військам вдалося зайняти втрачені під час Смути землі, а також міста у верхній течії Дніпра. Кампанія велася методично й неквапливо, ризикованих рейдів углиб території противника не робили.
Не чекаючи від литовців серйозного спротиву, війська розпустили по зимових квартирах. Але ослаблена багаторічною війною Річ Посполита змогла зібратися з силами. Навесні литовський гетьман Радзивілл повів військо на Могильов з метою перерізати комунікації головної російської армії.
Це було несподіванкою для царя. Гарнізон Могильова був слабкий, і здебільшого ненадійний. Цар розпорядився спішно відправити підкріплення, щоб врятувати місто.
	@rusmis4.description
Литовський контрнаступ провалився. Цар розпочав нову кампанію, російська армія невблаганно просувалася вглиб Великого князівства Литовського, захоплюючи дорогою міста й фортеці. Коли цар підійшов до Вільно, війська Януша Радзивілла намагалися захистити місто, але зазнали невдачі. Столицю князівства взяли в облогу й захопили. Потім впали Гродно і Ковно.
Проте литовці продовжують відчайдушно опиратися. Хоча вони і не можуть вже здолати головні московські сили, але покладають великі надії на рейди в російські тили. Постачання військ йде по лініях комунікації, що спираються на мережу фортець. Із просуванням вглиб князівства Литовського ці лінії розтягуються, їх стає важче захистити. Литовці намагаються перервати сполучення царської армії, здійснюючи флангові атаки. Якщо їм це вдасться, царська армія залишиться без провіанту і пороху і змушена буде відступити або загинути. Тому ваше завдання – охорона флангу – дуже важливе, воно показує, наскільки високо цінує Вас цар.
Але вам належить наглядати не лише за литовськими магнатами. Успіхи російської армії не можуть не привертати увагу сусідів. Шведи пильно стежать за розвитком подій в Литві і вирішують, яку користь вони можуть отримати із ситуації.
	@rusmis5.description
У 1655 році почався шведський Потоп. Шведські війська швидко просувалися вглиб Речі Посполитої, вони захопили Варшаву і Краків. Аби врятувати вітчизну, а також реалізувати свої амбіції, литовський гетьман Радзивілл в обмін на корону Речі Посполитої пообіцяв, що прийме шведський протекторат. Шведи погодилися. Однак вчинок гетьмана обурив поляків, які розділилися на два ворогуючі табори – прихильників шведського ставленика Радзивілла і прихильників правлячого короля Яна Казимира.
Успіхи шведів, а також їхня експедиція в Лівонії стурбували Олексія Михайловича. Він не бажав втрачати Прибалтику, тому уклав з Яном Казимиром перемир'я для спільної боротьби зі шведами. Російські війська почали наступ: цар з головними силами рушив на Ригу, менші загони діяли в Лівонії та Інгерманландії. Кампанія 1656 року виявилась досить вдалою, але згодом шведи перейшли в контрнаступ. Командувач шведами в Лівонії граф Магнус Делагарді після низки боїв здобув перемогу під Валком, де вщент розбив загін псковського воєводи, котрий наступного дня помер від ран. Північні повіти Московського царства виявилися беззахисними перед вторгненням шведів. Для порятунку ситуації і вигнання ворога цар призначив Вас псковським воєводою. Ви мусите стримати натиск шведів.
	@tutmis1.name
Мир
	@tutmis1.description
У цьому навчальному сценарії Ви навчитесь керувати юнітами та створювати їх, розвивати місто та видобувати ресурси, робити дослідження та удосконалення.
	@tutmis2.name
Війна
	@tutmis2.description
У цьому навчальному сценарії Ви навчитесь тактиці та бойовим наказам, ознайомитеся з різними родами військ та їхньою взаємодією.
	@bonmis1.name
Турецька навала
	@bonmis2.name
Боротьба за волю
	@bonmis3.name
Тридцятирічна війна
	@boncam.name
[Оригінальна] Три війни (бонус)
	@boncam.description
Додаткова кампанія, що складається з трьох не пов'язаних між собою місій, створених по мотивам кровопролитних війн XVII сторіччя.
	@bonmis1.description
Попередній рік був дивний: влітку випав сніг, а на Різдво була відлига. Здавалося що таких дощів, як минулої осені, не було з часів Всесвітнього потопу. Люди всюду бачать різні знамення, і деякі кажуть що це останні дні перед Страшним Судом. Це все не перед добром. Буде велика війна.
В серцях знову заворушився старий страх, котрий дрімав всі ці мирні роки, страх перед турецькими яничарами і сипахами. Турки постійно нападали на землі християнських правителів. Османське військо, немов казковий звір, рухалось від перемоги до перемоги, безжально караючи всіх, хто наважувався стати на його шляху. Але завжди, неначе в казці, знаходились і герої, котрі ставали у турків на шляху, вступали в бій і примушували їх до втечі. Але звір не гинув, тікаючи в своє лігво зализував рани і накопичував сили і лють. 
І ось турки знову вирушили на завоювання Європи! Європейські правителі повинні об'єднати зусилля, щоб відбити цей новий удар. Цього разу Вам належить встати на захист свого світу, інакше він загине: сміливці зі зброєю в руках будуть вбиті, а інших чекає рабство.
	@bonmis2.description
На сході Європи, на межі цивілізованого католицького світу, від моря до моря простерлася величезна держава - Річь Посполита обох народів - литовців і поляків. Але в цій державі жили ще й українці. Вони на рівні з усіма іншими працювали в полях і в майстернях, і, звичайно, билися на полях боїв. Українські козаки - вогняна піхота - нічим не поступались угорським гайдукам, і були чудовою підтримкою польським крилатим гусарам. Як Велике Князівство Литовське боронило кордони Речі Посполитої від Москви, так і Військо Запорозьке ставало на шляху татарських орд. Важко переоцінити вклад українців у зміцнення могутності Речі Посполитої. 
Нажаль, права і привілеї українського козацтва розширювались лише під час воєн, а у мирні часи всіляко притискались. Коли чаша терпіння переповнювалась, спалахували повстання, котрі криваво придушувались. Польські магнати не розуміли, що лише об'єднаними зусиллями можна протистояти Москві. Якщо чергове повстння зайде надто далеко, примирення може стати неможливим, і Москва поквапиться цим скористатися. А протистояти їй без союзників буде так важко, що результат такої боротьби може стати руйнівним і для поляків, і для литовців, і для українців. 
	@bonmis3.description
Сценарій з можливістю обрати сторону, і відключити союзи. По мотивам Тридцятирічної війни, одного з самих руйнівних конфліктів того часу.
	@polcam.description
В 1587 році королем польським і великим князем литовським став Сигізмунд Ваза зі шведської королівської династії. Новий правитель виявився рішучим, войовничим і деспотичним. Крім того, він - ревний католик.
Перший напрямок його внутрішньої політики - зміцнення королівської влади. Він вирішив приборкати свавільну шляхту і обмежити вплив незліченних сеймів і сеймиків, а також покласти кінець виборам короля Речі Посполитої, зробивши цей титул спадковим. Зрозуміло, що магнати і шляхта нададуть відчайдушний опір такому наступу на їхні права.
Другим напрямком його внутрішньої політики - зміцнення католицизму і викорінення протестантства і православ'я. Так, для примирення католицизму і православ'я в 1595 була укладена Брестська унія, згідно з якою православні підпорядковувалися Папі Римському і приймали католицьке віровчення, утворюючи греко-католицьку церкву.
Сигізмунд також проводить активну зовнішню політику.
Він по праву зійшов на шведський трон, але шведи не бажали підкорятися католику і оголосили про його скинення. Сигізмунд і не подумав відмовлятися від спадщини, тому до кінця життя не залишить спроб повернути собі шведську корону.
Крім того, в його плани входить підкорення агресивного Московського царства, де після смерті царевича Дмитра і воцаріння Годунова зріє смута і заворушення. Ходять чутки, що царевич дивом врятувався, і Сигізмунд готовий підтримати домагання законного спадкоємця на російський трон. Втім, він не відмовиться, якщо на московський престол зійде його власний син Владислав.
Чи вдасться здійснити амбітні плани короля, і чи стане королевич Владислав одночасно польським і шведським королем, великим князем литовським і царем московським?
	@polmis1.name
Битва при Кокенгаузені
	@polmis2.name
Зняття облоги Риги
	@polmis3.name
Битва під Клушино
	@polmis4.name
Порятунок Почаївської Лаври
	@polmis5.name
Зняття облоги Відня
	@polcam.name
[Days of Brilliance] За віру, закон і короля
	@polmis1.description
У 1587 королем Речі Посполитої став Сигізмунд Ваза, син шведського короля. Коли останній помер, Сигізмунд успадкував і шведський трон. Але шведи, не бажаючи бачити на своєму престолі католика, коронували герцога Седерманландського. Сигізмунд не збирався відмовлятися від шведської корони, що призвело до війни. У 1600 році на Сеймі було оголошено про приєднання шведської Естляндії до Речі Посполитої.
Новоспечений король Швеції не втрачав часу, зібрав десятитисячне військо, висадився в Естляндії, де до нього приєдналися сили місцевої шляхти, і рушив на південь, в литовські Інфлянти. Там війська Речі Посполитої, якими керував воєвода венденський Фаренсбах, налічували всього п'ять тисяч.
Наступ шведів складався дуже успішно. Не дивлячись на кілька програних битв, вони зайняли Пернов, Дерпт, Феллін, Вольмар. До лютого 1601 вони вийшли до Західної Двіни і Риги, а 28 березня взяли в облогу Кокенгаузен і 1 квітня захопили місто. Залишки литовського гарнізону сховалися в замку, який шведи невдало штурмували декілька разів. Нарешті вони вирішили взяти замок змором. Герцог Седерманландський залишив невеликий загін вартувати замок, а сам відійшов з головними силами на північ, до Ерле. Там він передав командування своєму позашлюбному синові Карлу Карлсону Гюлленхельму, а сам відправився до Швеції за підкріпленням.
Тим часом сейм схвалив нові податки, які повинні були піти на формування великої армії під командуванням великого коронного гетьмана Яна Замойського. Поки вона формується, Курляндію і Жмудь повинні обороняти війська великого гетьмана литовського Христофора Радзивілла, прозваного за бойові подвиги Перуном. Але литовські війська збиралися не так швидко, як того бажав Перун, тому він відправив під Кокенгаузен полковника Яна Січіньского. Хороброму полковнику вдалося своїми рішучими діями перервати поставки провіанту і боєприпасів шведам, що тримали кокенгаузенський замок в облозі, змусив їх сховатися в міських стінах. Гюлленхельм спробував атакувати зухвалого полковника, але спішно відступив на північ, коли на допомогу Січіньському підійшов Христофор Перун. Тепер уже литовські війська взяли в облогу замкнених в Кокенгаузені шведів.
Вам необхідно відбити Кокенгаузен, оскільки він стане ідеальною операційної базою для подальшого контрнаступу на ворога.
	@polmis2.description
Після перемоги під Кокенгаузеном шведи відступили і сховалися в захоплених фортецях і замках, а до литовських військ Радзивілла Перуна в Інфлянти приєдналася коронна армія, на чолі якої стояв великий коронний гетьман Ян Замойський і сам король Сигізмунд. Крім того, прибули українські козаки під керівництвом гетьмана Самійла Кішки.
До кінця 1602 Річ Посполита повернула майже всі Інфлянти, але солдати відмовлялися від подальших дій, поки їм не виплатять платню. Козаки і кавалерія покинули армію. Гетьман Замойський повернувся до Польщі, але перш за все розплатився з солдатами, використовуючи виділені Сеймом гроші, а також свої особисті кошти. Король Сигізмунд також вважав своє перебування при армії зайвим.
Командування прийняв на себе Ян Кароль Ходкевич. Він продовжив звільнення Інфлянтів, а пізніше переніс бойові дії на територію супротивника. Незважаючи на отримані перемоги, він був украй обмежений постійною нестачею грошей. Коштів, які виділяв Сейм, завжди було недостатньо, тому армію доводилося утримувати за свій рахунок. Крім того, в холодну пору року починалися голод і хвороби. Все це не дозволяло використовувати здобуті над шведами перемоги в повній мірі. Наприклад, після битви під Білим Каменем військо, яке давно не отримувало платні, збунтувалося і зібрало конфедерацію під керівництвом гусарського товариша Олександра Лісовського. Тоді бойові дії в Естляндії завмерли.
Тим часом шведи, натхненні прикладом Моріца Оранського, який створив в Голландії професійну армію і завдав поразки іспанцям, запросили на службу Йоганна графа Нассау-Зігена. Він почав реорганізовувати і перевчати пошарпане шведське військо за голландським зразком. Герцог Седерманландський не шкодував коштів, запрошував офіцерів з усієї Європи, риксдаг підвищував податки, фінансову допомогу надав навіть московський цар, який уклав союз зі Швецією. Все це дозволило в 1605 році зібрати могутнє військо для захоплення Риги - найбільшого інфлянтського міста, головного литовського морського порту.
Навпаки, армія Ходкевича, який став великим литовським гетьманом, виявилася в дуже скрутному становищі. Сейм не тільки не надіслав підкріплень, але і відмовився виділяти гроші на війну. Залишається розраховувати тільки на власні сили. Про відступ не може бути й мови. Ні в якому разі не можна дозволити шведам захопити Ригу.
	@polmis3.description
Коли помер Федір, спадкоємець московського царя Івана Грозного, трон посів Борис Годунов. Російський народ з недовірою поставився до нового правителя, оскільки той не був царського роду. А коли стало відомо про смерть царевича Дмитра, сина Івана Грозного, недовіра перетворилося у відверту ворожість.
У 1603 в Речі Посполитої з'явився чоловік, який називав себе царевичем Дмитром, який дивом врятувався і заявив про свій намір зайняти батьківський трон. Сейм Речі Посполитої відмовився підтримати його домагання на російську корону. Гетьман великий коронний Ян Замойський назвав його плани комедією, гідною Плавта або Теренція. Але воєвода сандомирський Єжи Мнішек підтримав Дмитра на свій страх і ризик. Він зібрав війська і козаків, а його дочка Марина була заручена з царевичем Дмитром.
Похід на Москву почався невдачею під Добриничами, але коли цар Борис помер, російський народ став дружно переходити на бік Дмитра, і незабаром той зайняв московський престол. Однак його політика не припала до вподоби боярам, і вони вчинили змову. У травні 1606 року Дмитро був убитий, царем став Василь Шуйський, а Росію почали стрясати козацькі і селянські повстання.
У 1607 року знову з'явився дивом врятований царевич Дмитро. Знову на сході Речі Посполитої зібралося військо, виступило в похід і обложило Москву, розбивши табір під Тушино. Прихильників Дмитра стали називати «тушинцями». Врятована з полону Марина Мнішек впізнала свого чоловіка.
Щоб прогнати Дмитра, цар Василь уклав в 1609 році союз зі Швецією, яка в той момент воювала з Річчю Посполитою. Це призвело до того, що Сигізмунд з благословення Папи Павла V почав війну з Московською державою і польсько-литовська армія взяла в облогу Смоленськ.
У Новгород прибули шведські війська, а також найманці з Франції, Шотландії, Німеччини та Англії. Вони з'єдналися з армією Михайла Васильовича Скопина-Шуйського і зняли тушинську блокаду з Москви, прогнавши Дмитра. Стан тушенців розколовся, почалося дезертирство і чвари. Тоді патріарх московський Філарет вирушив до Сигізмунда, щоб запропонувати царську корону королевичу Владиславу.
Василь відправив проти польсько-литовських військ військо під керівництвом нового командира Дмитра Івановича Шуйського. Назустріч йому рушив корпус гетьмана коронного польного Станіслава Жолкевського.
Двом арміям доведеться зійтися в смертельній сутичці, результат якої вирішить, чи зможе Василь всидіти на престолі, а якщо ні, то хто з двох претендентів його займе: королевич Владислав або врятований Дмитро.
	@polmis4.description
Починаючи з 1648 року на Річ Посполиту звалилася низка війн. Кращі лицарі гинули в боях зі шведами, росіянами, турками, угорцями та внутрішніми ворогами. У 1672 році почалася нова війна з Туреччиною. Турецька армія стала захоплювати фортеці і замки на Поділлі, а татарські орди - грабувати міста і села. Знесилена Річ Посполита змогла виставити лише незначні сили. Але на чолі цих сил став великий гетьман коронний Ян Собеський.
У 1673 році він атакував і розбив турків під Хотином, прославивши Річ Посполиту на всю Європу і забезпечивши собі перемогу на виборах короля. Відтепер турки стали називати його «хотинський лев». Однак розвинути цей успіх, як і інші, не дозволило свавілля шляхти. Наприклад, великий гетьман литовський Міхал Казимир Пац хоч і привів свої війська під Хотин, але розпустив їх відразу після бою проти волі Собеського. Тому залишки турецької армії змогли втекти від переслідування.
Проте, 1674 рік ознаменувався новими успіхами: вдалося звільнити від турків і татар всю правобережну Україну.
Оговтавшись від поразки, турки в 1675 році зібрали нову армію, щоб переломити ситуацію на свою користь. Турецькою армією командував Ібрагім Шишман-паша, а татарськими силами - нуреддін Сафа Герай. Їх наступ почався дуже вдало, вони перейшли Дністер і почали брати в облогу подільські замки. Частина з них чинила опір. Деякі, покинуті своїм гарнізоном, потрапляли в руки ворога.
На всю Річ Посполиту прославилися триста захисників замку в Трембовлі і їх командир капітан Ян Самюель Хшановський. Але головною героїнею оборони стала його дружина - Анна Дорота. У вересні 10 тисяч турків взяли в облогу замок в Трембовлі. Пані Хшановська показала приклад мужності і стійкості. Вона надихала захисників замку коли словом, а коли і справою, беручи в руки зброю і борючись з ворогом нарівні з усіма. Всі турецькі напади були відбиті, і ті відступили ні з чим.
Зараз у короля Яна Собеського недостатньо сил, щоб допомогти фортецям і замкам і прогнати ворожі орди з Поділля. Армія збирається під Львовом, куди стікаються лицарі з усієї Речі Посполитої.
Ви дізналися, що ворог загрожує Почаївській Лаврі. Вирішивши, що дорога кожна хвилина, Ви не стали чекати виступу в похід короля, а вирушили до монастиря з власними військами на свій страх і ризик.
	@polmis5.description
В кінці 1676 року Річ Посполита і Туреччина уклали перемир'я - Журавенський договір. Ян Собеський хотів закінчити війну скоріше, оскільки Сейм не міг зібрати гроші, і армію доводилося утримувати за рахунок особистих коштів короля. Крім того, шляхта вирушала в похід, тільки якщо відчувала безпосередню загрозу своїх володінь. Все це надзвичайно ускладнювало збір військ, тоді як турецькі сили були як і раніше дуже численні. Продовження війни в таких умовах було неможливо.
Друга причина поспіху короля - бажання захопити східну Пруссію. Для цього він збирався укласти союз з Францією і Швецією. У цій справі йому могла допомогти його гаряче кохана дружина Марисенька, яка була француженкою. Зі свого боку король Франції Людовик XIV сподівався, що союз з Польщею забезпечить перевагу над Священною Римською імперією.
Але проти цих планів одностайно виступила шляхта. Магнати не бажали псувати відношення з імператором і побоювалися, що король Ян захоче стати абсолютним монархом за подобою Людовика XIV.
Тим часом посольство в Стамбулі продовжувало обговорювати умови миру. Польська сторона бажала повернутися до передвоєнних кордонів, що категорично не влаштовувало турків.
Весь цей клубок протиріч привів до укладення в 1683 році союзу зі Священною Римською імперією: в разі нападу турків на столицю одного з союзників інший повинен був поспішити йому на допомогу.
У тому ж році величезна турецька армія під керівництвом великого візира Кари Мустафи виступила з Адріанополя і попрямувала до Відня. Честолюбний турок не збирається зупинятися на столиці Австрії. Він мріє про захоплення Риму і Парижа. Над Європою знову нависла загроза османського поневолення.
Вас чекає, можливо, найстрашніша битва за всю історію Речі Посполитої. Якщо Ви отримаєте перемогу, то слава Ваша перевершить славу всіх великих гетьманів разом узятих!
	@scecam.name
[Days of Brilliance] Поодинокі сценарії
	@scecam.description
Не пов'язані між собою місії
	@scemis1.name
Конотоп
	@scemis2.name
Селянська війна
	@scemis3.name
Протистояння біля Нердлінгена
	@scemis4.name
Реставрація Стюартів
	@scemis5.name
Висадка в Бретані
	@scemis1.description
Цар Олексій Михайлович уважно спостерігав за подіями, що відбувалися в Речі Посполитій. Там в 1648 почалося повстання Хмельницького, яке незабаром переросло в повномасштабну війну. Польська шляхта не збиралася йти ні на які поступки і хотіла втопити повстання в крові. Бойові дії не вщухали, і Хмельницькому довелося укласти союз з Москвою в 1654 році.
Цар погодився, тим більше, що вже давно йшла підготовка до війни з Річчю Посполитою: проводилась реформа армії, накопичувалися провіант і порох, закуповувалася зброя. Тому, коли в 1654 Москва заступилася за Україну перед Польщею, вона мала у своєму розпорядженні величезну армію, готову до походу. Навпаки, Велике Князівство литовське виявилося абсолютно не готове до відбиття російського наступу. Царські війська захопили майже всю територію князівства. Цю навала в Литві називають «кривавим потопом».
Тим часом зовнішньополітичний курс України-Гетьманщини змінився. Після смерті Богдана Хмельницького в 1657 році гетьманом України став Іван Виговський. Виговський вирішив повернути Гетьманщину до складу Речі Посполитої. Його союзником став кримський хан Мехмед IV Гірей.
Царські інтереси в Україні повинен був захищати князь Олексій Микитович Трубецькой. Він отримав завдання покарати Виговського і повернути Україну під царську владу. Першою фортецею на шляху його армії став Конотоп.
Вам необхідно допомогти обложеному місту і розбити царські війська, інакше вони підуть далі в Україну і влаштують другий «кривавий потоп», адже їхнє завдання - покарати козаків, за союз з Польщею.
	@scemis2.description
Часи Смути закінчилися, прийшов час наводити порядок і переконувати всіх, хто не зрозумів, що анархія закінчилася. Коли закон знову став тріумфувати на просторах усього царства, почався час реформ.
Однак царювання Олексія Михайловича стало непростим випробуванням для країни. Проведені ним перетворення призвели до невдоволення і бунтів, а реформа патріарха Никона - до розколу православної церкви. Багато сил забрала війна з Річчю Посполитою. Лещата кріпосного права, які ослабли під час смути, знову стали стискатися все сильніше.
Крім того, царська адміністрація вела наступ на права і свободи козаків, які охороняли південні кордони царства. Вони часто самовільно здійснювали походи проти Османської імперії та Персії, з якими цар намагався підтримувати мир. Таких козаків називали «злодійськими» і всіляко з ними боролися.
1667 року під проводом Степана Разіна козаки здійснили черговий «злодійський» похід. Це призвело до зіткнення з урядовими військами, захоплення Яіцького містечка, що було невиправданим злочином. Тепер не могло бути мови про помилування. У наступному році Разін вирушив у піратський похід проти Персії. З походу він повернувся в Астрахань, куди його впустили за умови, що він віддасть бранців, гармати і частину награбованих трофеїв.
Однак хитрий козак обманув воєводу, пробрався на Дон і почав розсилати провокуючі листи, закликаючи до повстання. До Разіна стали приєднуватись всі незадоволені діями влади, а таких було чимало. Повстання, якого досі не було, швидко стало набирати розмаху і незабаром охопило весь південь країни.
Повсталі боролися не проти царя, а проти царської адміністрації, проти поміщиків. Ходили навіть чутки, що повсталих веде сам цар Олексій і патріарх Никон.
Ви - командувач царськими військами. Ваше завдання - покарати повстанців і їх отамана Степана.
	@scemis3.description
Хто б міг подумати, що у єретика Лютера знайдеться стільки послідовників? Єретиками стали не окремі дурні, але цілі князівства. Ким вони себе уявили? Вчора вони нарікали на Католицьку церкву, а тепер їх не влаштовує імператор-католик. У своєму божевіллі вони зайшли так далеко, що підняли зброю на свого монарха! І це в той момент, коли сусіди тільки й думають, як би відхопити шматок від нашої Імперії. Турки сплять і бачать, як би захопити Відень. Французи вічно втручаються в німецькі справи. А з півночі прийшли Шведи. Ці то що тут забули? Нехай краще відберуть Прибалтику у Литви, де, як нам достеменно відомо, все ще процвітає протестантська єресь, повно іудеїв, православних і навіть мусульман.
Важко боротися за праве діло. Але під командуванням Валленштейна ми як слід пошарпали протестантів. Шкода, що успіхи запаморочили йому голову, і він став вважати себе рівним імператору. Бог прибрав його до себе. А перед цим - його великого ворога, шведського короля Густава Адольфа. Тепер ми і без Валленштейна зі шведами впораємося.
Ворог готує наступ. Нехай йдуть - ми не боїмося! Нам допоможе Бог, Католицька церква і її вірні прихильники - іспанці і поляки. Ми не пустимо їх далі Нордлінга. Якщо вони наважаться вступити в бій, ми відправимо їх всіх в пекло, слідом за їх рудим королем.
	@scemis4.description
В Англії нарешті закінчилася громадянська війна. Короля, який зневажав права своїх вірних підданих, обезголовили. Контроль над Ірландією і Шотландією, який було втрачено під час війни, відновлений. Королівства Англії, Шотландії та Ірландії перетворилася в республіку Співдружність Англії, Шотландії та Ірландії, а її головою став лорд-протектор Олівер Кромвель. Він залізною рукою керував і парламентом, і армією. Але, на жаль, він помер, і рівновага порушилася.
Армійські генерали, які мали після війни величезний вплив, не бажали ділитися владою. Парламент же, відчуваючи страх перед армією, намагався всіляко її послабити.
Після смерті Кромвеля новим лордом-протектором став його син Річард. Він не мав бойового досвіду, тому не користувався популярністю у військах, і правил, спираючись на парламент. Всюди плелися інтриги і змови. Парламентарії намагалися переманили на свою сторону окремих генералів, а ті в свою чергу - парламентаріїв. Обидві ворогуючі партії намагалися залучити на свою сторону лорда-протектора.
Все вирішилося менше, ніж через рік: генерали розігнали парламент, змусили Річарда подати у відставку, сформували новий уряд і новий парламент. Тепер глава держави став Джон Ламберт - найпопулярніший в армії генерал.
Ви спостерігали за всім цим виром подій з боку, з Шотландії. Ви маєте в своєму розпорядженні війська і значні кошти, тому всі сторони конфлікту просять Вас втрутитися. Республіканці закликають покарати Ламберта, називаючи його диктатором, а генерали - розділити владу з ними. Навіть роялісти підняли голову. Їм здається, що прийшов вдалий момент для відновлення монархії, і Карл Стюарт, який ховається у Франції, готовий зайняти батьківський трон.
Ви не можете залишитися в стороні, бо від Вас залежить, якою буде майбутнє країни. Ідіть на Лондон і наведіть там порядок. Якщо Ви зможете розбити війська Ламберта, то станете господарем становища і зможете диктувати свої умови.
	@scemis5.description
Знову французи і англійці зійшлися в смертельному двобої за світове панування. Знову на всіх континентах і морях точаться палкі битви. Але є величезна різниця в стратегії супротивників. Англійський парламент чітко усвідомлює свою мету і твердо йде до неї. Він посилає кораблі і війська в Америку та Індію і не відволікається на європейський театр бойових дій, обмежившись фінансуванням союзників на континенті. Але саме туди французький король і направив свої головні сили, немов забувши про заморські володіння.
Англійці, ведучи боротьбу з французьким флотом, вирішили напасти на узбережжя Франції і розорити її морські бази. Вони мають намір діяти проти слабо укріплених портів, щоб рейди були стрімкими, і французькі війська не встигали реагувати.
Ви, на жаль, не маєте впливових покровителів, тому не вирушили до Німеччини на чолі експедиційного корпусу, а залишилися вдома командувати гарнізоном. Вам здавалося, що волею лихої долі Ви позбавлені можливості прославитися на полі бою і повинні просидіти в тилу до самого перемир’я. Але фортуна посміхнулася Вам! Англійці вирішили спробувати на міцність оборону узбережжя саме на Вашій ділянці.
Покажіть, з якого Ви тіста. Якщо Ви провчите англійський десант, Ви не тільки прославитесь, але і назавжди відіб'єте у остров'ян бажання ступати на французьку землю зі зброєю в руках і ворожими намірами.
	@celcam.name
[Новий Рік 2016/17] Святкова місія
	@celcam.description
Подарункова Різдвяна місія.
	@celmis1.name
[Новий Рік 2016/17] Як ельфи оленів рятували
	@celmis1.description
[Жартівлива місія] Жив собі на далекому Північному полюсі один дуже добрий дідусь. У нього було багатенько імен: Санта-Клаус, Сент Ніколас, святий Миколай, Дід Мороз, Сінтерклаас та ін. Цілий рік він готувався до Різдвяних свят: стежив за вчинками дітей і готував подарунки для всіх добрих та слухняних. У цій нелегкій роботі йому завжди допомагали ельфи. А коли приходило Різдво, він запрягав оленів до саней і швидше рушав у свою велику подорож, адже діти по всьому світу чекали подарунків.
Але не всім це було до душі. Один дуже злий та жадібний володар, немов він ніколи не отримував подарунків, вирішив зіпсувати свята. Майстерною брехнею та чорною підступністю він викрав оленів, без яких Санта-Клаус не встигне роздати подарунки всім дітям.
Санта негайно наказав спорядити рятувальну експедицію. Очольте її, як найдосвідченіший з ельфів, поверніть оленів і врятуйте свято.
	@swecam.name
[Rise to Glory] Лев Півночі
	@swecam.description
На далекій Півночі Європи, поряд із пласкою Данією, гористою Норвегією і покраяною озерами Фінляндією, знаходиться Швеція, яку Бог наділив і горами, і долинами, і лісами, і озерами, і річками саме так, як і потрібно було. Суворий клімат зробив шведів войовничими і грізними, а їхні успіхи на полях боїв вселили в них надію, що зможуть перетворити Балтійське море на внутрішнє шведське озеро. 
Ви маєте нагоду перегорнути найславніші сторінки шведської історії – епоху короля Густава II Адольфа. Ця незвичайна людина, яку називали "Сніжним королем" і "Левом Півночі", перетворила Швецію на найпотужнішу державу, рівній якій на півночі Європи просто не було. Ви дізнаєтесь, як зростала міць Швеції, як шведи, долаючи ворогів одним за одним, торували дорогу до нев'янучої слави і невмирущої пам'яті, і чому короля Густава II Адольфа почали називати Великим.
	@swemis1.name
Інгерманландска війна
	@swemis2.name
Війна в Пруссії
	@swemis3.name
Битва під Брейтенфельдом
	@swemis4.name
Війна в Германії
	@swemis5.name
Війна за перемир’я
	@swemis1.description
У 1611 році король Швеції Карл IX помер, на престол зійшов його син Густав Адольф. У спадок молодий володар дістав три війни: з Данією, Польщею та Росією.
Восени вдалося укласти мир з Данією, який був вигідний їй. Це полягало в тому, що увага короля була прикута до подій на сході. Польський король Сигізмунд, котрий мріяв про шведську корону, вирішив відібрати у Швеції Естляндію та Лифляндію. А далі – на сході, в Московському царстві, точилася війна за престол.
Коли царем став Василь Шуйський, то уклав зі Швецією союз для спільної боротьби з Річчю Посполитою. Однак це не завадило полякам узяти Кремль і коронувати королевича Владислава. Шуйський загинув, прибічників союзу зі Швецією в Росії не залишилося, та не в характері шведів відступати. Ще раніше була створена незалежна від Москви Новгородська держава, яка стала шведським протекторатом і зобов'язувалася надавати шведським військам будь-яку підтримку. На жаль, брату Густава Адольфа, Карлу Філіппу, не вдалося стати царем, однак якщо зберегти Новгород, то він міг стати Великим князем Новгородським.
Тим часом на Московський трон зійшов Михайло Романов. Новий цар не збирається відмовлятися від Новгорода і відрядив армію під командуванням князя Трубецького, щоб вигнати шведів.
Ви маєте відбити напад російської армії на Новгород.
	@swemis2.description
Ви змогли захопити Прибалтійські землі, що належали Московії, і укласти вигідний мир. Тепер московіти надійно відрізані від Балтійського моря і відмовилися від домагань на Ливонію, Інгерманладію та Карелію. Настала черга закінчити третю і останню війну, що дісталася Вам від батька у спадок, війну з Річчю Посполитою.
Ця війна з перервами триває майже тридцять років. Відбулося безліч битв, деякі з них виграли поляки і литовці, деякі – шведи. Боротьба була наполегливою і лише нещодавно Річ Посполита почала занепадати. Згідно останнього миру, вона відмовилася від Лифляндії та найбільшого порту – Риги. Зараз же Густав Адольф вирішив відібрати Пруссію, де знаходився інший важливий польський порт – Гданьск, і остаточно відрізати короля Сигізмунда від Балтійського моря.
Але не думайте, що виконати це завдання буде легко. Поляки і литовці збирають сухопутну армію, а за допомогою данців і голландців організовують військовий флот. Крім того, союзник Речі Посполитої – Священна Римська імперія – відріжте поляків від Балтійського моря.
	@swemis3.description
Річ Посполита втратила надію вигнати шведів із Лифляндії та Східної Пруссії, тому в 1626 році погодилася на перемир'я терміном на 6 років. Тепер завдання дипломатів - закріпити завоювання шведської зброї. Але часу на урочистості з нагоди перемоги обмаль. Невпинний вир подій у Німеччині вже почав затягувати Швецію у новий конфлікт. 
Священна Римська імперія через протистояння католиків і протестантів розділилася на два табори: Католицьку лігу і Євангельську унію. З повстання у Богемії між ворогуючими сторонами розпочалася війна. Інші країни надавали підтримку учасникам конфлікту, відкрито або таємно. Спочатку удача була на боці імперців-католиков, і їхні успіхи занепокоїли скандинавських протестантських правителів. У війну вступила Данія, проте вона не змогла перехилити чашу вагів у бік лютеран. Імперська армія під командуванням герцога Валленштейна, котрий отримав титул адмірала Океанічного і Балтійського морів, пройшла з боями усю Німеччину і лише відсутність флоту не дозволила їй захопити Копенгаген. Данцям довелося укласти мир, тому що вони не могли нічого зробити з вправним католицьким генералісимусом, який неподільно верховодив у Північній Німеччині.
У цю важку для Євангельської унії годину, Густав Адольф вирішив, що настав відповідний момент, щоби стати володарем Померанії. Тим паче, що імперські війська допомагали полякам і чинили напади на шведських купців, також не упускали нагоди залякати шведів, щоб не допустити їхньої участі у війні. Але це призвело до наслідків геть протилежних. 
У 1630 році шведські війська, на чолі яких став сам король Густав Адольф, висадилися в Померанії. Під шведськими прапорами почали гуртуватися найманці з усіх куточків Європи і загони союзницьких німецьких правителів. Король, тимчасом, обмірковував план кампанії і вів дипломатичні переговори. 
Коли шведи вирушили в похід, то без зусиль пройшли через Північну Німеччину на південь, в Саксонію. Річ у тім, що звитяжну армію Валленштейна розділили на частини, які відрядили як підкріплення в інші театри бойових дій, тому шлях був вільний. Разом зі шведськими військами йшли саксонці під командуванням Вашого старого знайомого з війни в Пруссії – фельдмаршала Ганса Георга фон Арнім-Бойценбурга. 
У самій же Саксонії провадить дії імперська армія під командуванням графа Тіллі. 
Час поквитатися з імперцями не забарився: Ви наздогнали ворога і нав'язали йому битву біля Брейтенфельда.
	@swemis4.description
Після поразки під Брейтенфельдом імперські війська відступили і почали готуватися до оборони, а імператор покликав на допомогу своїх союзників: Іспанію, Філіпа IV, і Польщу, Сигізмунда III. Були плани зібрати достатньо сил під командуванням графа Тіллі, щоб перейти в контратаку і прогнати шведів з Німеччини.
На нещастя для Австрії, тиск на шведів послабили події на інших театрах бойових дій. Іспанські війська запекло билися в Нідерландах з військами Об’єднаних Провінцій, якими командував принц Фрідріх-Генріх, а Річ Посполита вимушена була відбивати напад московської армії під проводом воєводи Шеіна на Смоленськ. Однак до Німеччини потягнулися колони іспанців і поляків, хоч і не такі великі, як того хотів Фердинанд II. Шведський король Густав Адольф також збирав сили для нової сутички. Він вимушений був обмежитися підкріпленням зі Швеції та загонами протестантських германських правителів, оскільки шведські союзники не могли відрядити свої війська в Німеччину. Однак почали надходити обіцяні за договором французькі гроші. Річ у тім, що в січні 1631 року Густав Адольф уклав Бервальдський договір із Францією, відповідно якого він зобов'язувався тримати в Німеччині армію, а Рішельє брав на себе пов'язані з цим витрати.
Таким чином, Вам належить схрестити зброю з австрійцями, баварцями, іспанцями і поляками. На Вашому боці битимуться саксонці, а французи нададуть фінансову допомогу.
	@swemis5.description
Битва під Лютценом виявилася Пірровою перемогою. Хоча шведи й перемогли, проте якою ціною – загинув Густав Адольф! Від його смерті для шведів почалася смуга негараздів, але становище трохи покращувалося подіями в інших театрах бойових дій. 
Франція вступила у війну, почавши наступ проти іспанських військ в Іспанських Нідерландах. У відповідь на це імперська армія одразу ж пішла походом на Париж. Французам вдалося стримати натиск супротивника і взяти ініціативу. Тепер уже австрійські та баварські війська готуються до відбиття вторгнення. 
Французьким солдатам не поступалися й французькі дипломати, котрим вдалося умовити італійських союзників виступити проти Священної Римської імперії, а також запобігти новій війні між Швецією і Річчю Посполитою, якої так прагнув Відень. 
Ослабити позиції Іспанії допомогло повстання в Португалії, що в той час була частиною Іспанської імперії. Заворушення відтягнуло на себе частину іспанських військ. 
Але були успіхи також і в лавах імперців. По-перше, Англія перестала підтримувати протестантських германських правителів, оскільки там почалася громадянська війна. По-друге, протестантські германські правителі, землі котрих були вкрай розорені війною, почали переходити на сторону Імперії і укладати не лише перемир'я, а й союзи, надаючи свої війська в розпорядження імперських полководців. 
Ці події настільки сплутали карти всім учасникам конфлікту, що важко було визначити, хто візьме гору. 
Так чи інак, але Швеція не має наміру втрачати Померанію, інакше смерть улюбленого короля і усі жертви цієї війні виявляться марними. Втримайте завойоване, змусьте імперців покласти шпаги в піхви та сісти за стіл переговорів. Усі вже втомилися від війни, яка жодним чином не може завершитися.
	@scemis6.name
Друга Північна війна
	@scemis7.name
Велика Північна війна
	@scemis8.name
Голландська війна 
	@scemis6.description
Річ Посполиту знекровлено національно-визвольною війною козаків Богдана Хмельницького. Скориставшись безсиллям давнього супротивника, король Швеції Карл X вторгся в землі князівства Литовського, що невдовзі вимушене було визнати владу шведської корони. У відчаї Польща запропонувала союз Московському Царству в обмін на корону після смерті бездітного короля Яна II Казимира, що на той час утік у Сілезію. Цар прийняв пропозицію, порушуючи цим Переяславські угоди з Україною, і оголосив війну Швеції. Звільнений від зобов'язань перед Московським Царством, Богдан Хмельницький уклав союз із Карлом X, і відрядив йому на допомогу експедиційний корпус полковника Антіна Ждановича. Саме тоді на вмовляння Габсбургів датський король Фредерік III вторгся в шведські землі. 
Станьте на чолі однієї з ворожих сторін і доведіть її до перемоги.
	@scemis7.description
На початку XVIII століття Шведська імперія домінувала в Балтійському морі. Таке становище не задовольняло найближчих сусідів – Московське Царство і Данію-Норвегію, що втратили вплив у регіоні внаслідок поразок минулого століття. Після смерті Яна III Собеського королем Речі Посполитої було обрано курфюрста Саксонії Августа II Сильного. Він пообіцяв повернути в польське володіння Ліфляндію, що знаходилася під владою Швеції. Участь Данії у війні було перервано несподіваною висадкою армії вісімнадцятирічного шведського короля Карла XII під Копенгагеном, що змусило Фредеріка IV відмовитися від союзу з Августом II. Проте невдовзі Швеція оголосила війну Московському Царству, яке нещодавно уклало перемир'я з Османською імперією. Розпочалися активні військові дії між арміями Саксонії, Московії та Швеції. Тимчасом становище України-Гетьманщини стрімко погіршувалося – країна вимушена була постачати Московії харчі та живу силу для війни зі шведами, населення потерпало від грабунків та репресій. Дізнавшись про плани Петра І покінчити з політичною автономією Гетьманщини, гетьман Іван Мазепа уклав союз із Карлом XII і разом із запорізькими козаками перейшов на сторону Швеції. 
Станьте на чолі однієї з ворожих сторін і доведіть її до перемоги.
	@scemis8.description
Незважаючи на різні погляди на культурні та економічн і питання, Голландія і Франція були військовими союзниками приблизно століття. Проте нещодавнє укладення Троїстого Альянсу між Голландією, Англією та Швецією порушило рівновагу. Франція вирішила вчинити розправу над Республікою і почала підготовку до війни. В основному, зусиллями дипломатів було порушено цілісність Троїстого Альянсу - з Англією, що боялася морської могутності голландців, підписали таємну угоду, а Швеція повинна була стримувати Бранденбург-Пруссію від участі у війні на боці Голландії. У 1672 році Франція і Англія оголосили війну Голландії. Республіку підтримали Іспанія і Бранденбург-Пруссія. Невдовзі до конфлікту приєдналися протиборчі Швеція та Данія-Норвегія, але після поразки шведів від пруссаків під Фербеллене між північними країнами було укладено перемир'я і вони вийш ли з війни. Голландцям удалося досягти підтримки Священної Римської імперії, але черговий напад турків не дозволив надати їм суттєву допомогу. Очоліть одну із протиборчих сторін, і приведіть її до перемоги. 
	@prucam.name
[Rise to Glory] Великі ризики і великі звершення
	@prucam.description
Правителі курфюрства Бранденбург і герцогства Пруссія трудилися, не покладаючи рук, щоби збільшити свою міць і статки. Вони по крихтах зводили фундамент своєї майбутньої могутності. У 1701 році Фрідріх I став першим королем Пруссії, а його син, Фрідріх Вільгельм I, реформував усю державу і створив сильну армію. Але Пруссія, як і раніше, залишалася в тіні великих держав. Разом із новим молодим королем Фрідріхом II Вам належить це виправити. Повірте, шлях до величі та слави буде непростим і надзвичайно кривавим.
	@prumis1.name
Перша Сілезька війна
	@prumis2.name
Війна за австрійську спадщину
	@prumis3.name
Битва під Кессельдорфом
	@prumis4.name
Удар на випередження
	@prumis5.name
Всупереч усьому
	@prumis1.description
Спочатку курфюрсти Бранденбурга, а згодом і королі невеликої Пруссії завжди прагнули розширити свої володіння. Звичайно, здійснити це можна було тільки за рахунок сусідів, потрібно було лише підібрати відповідний момент. Новий король Фрідріх II не забарився скористатися ним. 
Імператор Священної Римської імперії Карл VI, котрий не мав синів і племінників, ухвалив Прагматичну санкцію, згідно якої, імперська корона могла передаватися по жіночій лінії, також він домагався визнання задекларованих умов від інших держав. Прагматичну санкцію визнали усі великі держави. Але курфюрст Баварії Карл Альбрехт відмовився визнавати її, оскільки мав намір заявити про свої права на престол Імперії.
Коли Карл VI помер, а імператрицею Священної Римської імперії стала його дочка Марія Терезія, король іспанський Філіп V, король сардинський Карл Еммануїл III та курфюрст саксонський і король польський Август III висунули свої домагання на австрійські землі. Давні супротивники австрійців – французи – вирішили підтримати суперників Марії Терезії.
У цей момент, коли майже вся Європа збирається вчепитися в Австрію, настав час, щоб розширити володіння. Мета Фрідріха – Сілезія. Це заможна і міцна австрійська провінція, кількість жителів якої складає чи не половину населення Пруссії. Фрідріх побоювався, що його може випередити курфюрст саксонський і король польський, адже долучивши Сілезію до своїх володінь, він зміг би об'єднати Саксонію і Польщу. Адвокати відразу ж знайшли потрібдні давні документи і грамоти, які підтверджували законність вимог прусського короля. Фрідріх повідомив Марію Терезію, що визнає Прагматичну санкцію і її права на імператорський престол, якщо вона погодиться віддати йому Сілезію.
Однак все виявилося не таким простим: французи і баварці зволікали, почали ширитися чутки щодо формування великої австрійської армії в Угорщині, а на пропозиції Фрідріха Марія Терезія відповіла рішучою відмовою. 
Отже, доведеться добувати нові землі з мечем в руках!
	@prumis2.description
Фрідріху вдалося вчасно вийти з війни, в яку вступили інші країни. Англія традиційно виступила на ворожій для Франції стороні й підтримала Австрію. До неї приєдналися Нідерланди, Саксонія і П'ємонт. Французам і баварцям довелося сутужно. Англо-голландска армія з успіхом наступала на Францію, а австро-саксонська – на Баварію.
Фрідріх із тривогою спостерігав за розвитком подій. Англія, Австрія, Нідерланди і Саксонія уклали новий союз проти Франції, Пруссії і Баварії, який передбачав, крім іншого, повернути Сілезію Австрії і обіцяв Саксонії частину прусських володінь. Англія бралася фінансувати своїх союзників.
Союзники розробили план спільних дій, згідно яких французи давали дві армії. Одна з них під особистим командуванням короля Людовика XV повинна була діяти проти англійців і голландців у Австрійських Нідерландах. Друга армія під командуванням маршала де Куаньї разом із прусськими військами мала би воювати проти австрійців під проводом принца Лотарінгії у Баварії. Передбачається, що Фрідріх займе Богемію, зайде австрійцям у тил і переріже лінію їхніх комунікацій. Це змусить принца Лотарінгії залишити Баварію, за яким назирці пуститься маршал Куаньї.
У разі успіху Ви не лише збережете Сілезію, а й отримаєте частину Богемії. Для такої забави й світла не шкода! Не гаючись і не оголошуючи війни, Ви вирушили в похід.
	@prumis3.description
Як не прагне Фрідріх миру, укласти його ніяк не вдається. Марія Терезія радше відмовиться від імперської корони, ніж від Сілезії. Вона знаходить будь-яку можливість, аби повернути втрачене. Черговий план запропонував саксонський міністр Брюль. Його ідея полягає в тому, щоб із Саксонії вторгнутися у Бранденбург і захопити Берлін. Передбачалося, що це вимусить Фрідріха повернути Сілезію Австрії та поступитися Саксонії герцогством Магдебурзьким із містами Котбусом і Пейцом, а також позбавить його королівської корони, зробивши тільки маркграфом.
Австрійці та саксонці почали готувати армії для здійснення цього плану. Тільки-но Фрідріх отримав повідомлення щодо цих задумів своїх ворогів, то терміново скликав військову нараду. Над Фрідріхом нависла смертельна загроза, зволікати було небезпечно. Було розроблено план, що припускав швидке знищення армій супротивника нарізно, поки вони ще не встигли об'єднатися. 
Берлін підготувався до оборони, а усі прусські війська зібралися разом. Спочатку Фрідріх пішов боєм на австрійську армію принца Лотарингського, яка цього геть не чекала. Карл Лотарінгський вимушений був відступити у Богемію і відмовитися від наміру йти на Берлін.
Тепер Фрідріх скерував усі сили в Саксонію. Звістка про поразку австрійців здивувала саксонців і змусила їх також відмовитися від походу на Берлін. Фрідріх вкотре запропонував мирні угоди королю польському і курфюрсту саксонському Августу, але той, підбурюваний Брюлем, відповідав, що він погодиться на мир лише за умови, що Пруссія виведе свої війська з Саксонії і заплатить контрибуцію. Фрідріх рішуче відмовився, і бойові дії знову відновилися.
Август утік до Праги настільки швидко, що залишив у Дрездені сім'ю і міністрів. Саксонські війська графа Рутовського приготувалися обороняти столицю. Фрідріх отримав у Майсені посольство від Августа з мирними пропозиціями, що були прийнятні для Пруссії, на які заздалегідь погоджувалася й Австрія. Але було вже запізно: коли Фрідріх прочитав умови, горизонт палав вже загравою й грім канонади гримів навкруги – битва під Кессельсдорфом розпочалася. 
Розбийте саксонців, які зосередилися біля Кессельсдорфа. Війна завершиться тут!
	@prumis4.description
Завоювання Сілезії і зростання могутності Пруссії занепокоїло сусідів. Вони були впевнені, що Фрідріх не зупиниться на досягнутому і продовжить розширювати володіння. Сусіди Пруссії почали готуватисяся до війни, побоюючись нападу.
Головним супротивником Фрідріха була Марія Терезія. Вона з жалем спостерігала, як процвітала Сілезія під прусською владою, і рішуче взялася реформувати свою країну та армію, щоби помститися за приниження, які нанесли дві Сілезькі війни. Крім того, їй вдалося укласти союз із Росією і Саксонією, націлений проти Пруссії. 
У цьому тривожному становищі Фрідріх шукав сильних союзників. Досвід попередніх воєн переконав його в даремності союзу з Францією, тому він домовився з англійцями.
Король Великобританії Георг II був також курфюрстом Ганновера і хотів захистити свої володіння на континенті від французів. Але парламент вважав за краще відрядити війська, щоб захопити колонії, а не в Німеччину для захисту курфюрства. Тому Фрідріху вдалося укласти угоду з Великобританією, згідно якої він отримував субсидії і зобов'язувався захистити Ганновер від французьких посягань. У відповідь на це король Франції Людовик XV уклав союз із Австрією.
Отже, супротивниками Пруссії стали Австрія, Франція, Росія і Саксонія, а союзником – Великобританія, яка має намір допомагати лише грошима. 
Таким чином, назріла нова війна. Перші постріли прогриміли в Північній Америці, де зіткнулися англійські та французькі колонії, внаслідок розширення територій. Відлуння цих пострілів докотилося до Європи, і всі почали готуватися до походу. 
У цій складній ситуації Фрідріх вирішив, що головна його зброя – швидкість. Він не має наміру чекати, доки ворог збере сили і приготується до бійки, він розіб'є супротивників по одному. 
Перший удар дістанеться Саксонії, щоб одразу вивести її з війни.
	@prumis5.description
Увесь світ перетворився на арену бойових дій. На всіх морях і океанах, на всіх континентах англійці билися з французами, намагаючися відібрати один у одного чужі колонії, або захистити свої. Але в Європі цього, здавалося, не помічали. 
Жодні успіхи Фрідріха не могли компенсувати переваги його супротивників у могутності й способах. Війна, яка розпочалася з гучних перемог над австрійськими, французькими, російськими і шведськими військами, спустошила прусську казну і знищила вимуштруваних прусських солдатів та офіцерів. Від цілковитої руйнації Пруссію вберегло лише те, що її супротивники не прагнули до єдності й послідовності. Різність політичних інтересів призвела до суперечок, протиріч і неузгоджених дій. Це дозволило Фрідріху відбивати удари, що сипалися йому на голову. Проте він не міг бути скрізь одночасно. Таким чином австрійському генералу графу Хадіку вдалося здійснити успішний рейд на Берлін, що спричинило тріумф у Відні і продемонструвало вразливість Пруссії та її столиці.
Фрідріх палко бажав миру, але його супротивники твердо намагалися завершити справу. Чи причиною була його слава і успіхи, що породжували заздрість і побоювання сусідів, чи той факт, що його ворогами були жінки: імператриця Священної Римської імперії Марія Терезія, російська цариця Єлизавета Петрівна і фаворитка французького короля маркіза де Помпадур, але усі його мирні пропозиції невідмінно відкидалися.
Сильні нещастя йшли одне за одним. У 1760 році російські та австрійські війська захопили Берлін, а ключі від міста урочисто передали на вічне зберігання в Казанський собор у Петербурзі. Захоплення прусської столиці понесло величезні матеріальні збитки, що підірвало базу забезпечення прусської армії. Але ще більшої шкоди завдали моральні збитки. Здавалося, що Пруссія стала схожою на тіло, з якого щодня ампутують черговий хворий орган. Ще один помах ножа - і все завершено. 
Наприклад, доки Фрідріх намагався відвести загрозу від Берліна, австрійці зуміли витіснити пруссаків із Саксонії, ресурси якої були такі потрібні для продовження війни. 
Фрідріх став жорстоким і твердо вирішив перемогти або загинути під руїнами Пруссії!
	@scecam2.name
[Rise to Glory] Поодинокі сценарії
	@scecam2.description
Не пов'язані між собою місії.
	@scocam.name
[Guardians of the Highlands] Героїчна боротьба
	@scocam.description
На острові Англія з давніх давен жили кельти. Південь часто ставав здобиччю різних загарбників: римлян, саксів, англів, норманів. Але захожим не вдалося підкорити гірську північ острова, де продовжували жити кельти. Себе вони називали ґелами, а чужаки їх – шотландцями. Шотландія ділилася на низовинну частину – Лоуленд, і гірську – Хайленд. Горяни були біднішими, але набагато войовничіші за жителів низин, на котрих вони позирали згори. Саме в горах сформувалася особлива шотландська система кланів, а низини були під значним впливом сусідньої Англії. Шотландія була незалежним королівством, в якому з XIV століття правила династія Стюартів. Коли англійська династія Тюдорів урвалася зі смертю Єлизавети I, королем Англії та Ірландії став Яків I Стюарт, що правив Шотландією як Яків VI. Король перебрався в Лондон. Під час від'їзду він пообіцяв шотландцям повертатися раз на три роки, але не дотримався слова. Відтоді стосунки шотландців із своїм королем почали псуватися. Дізнайтеся, до чого може завести ґелів скривджене почуття честі й обов’язку.
	@scomis1.name
Єпископські війни
	@scomis2.name
Битва під Марстон-Муром
	@scomis3.name
Громадянська війна в Шотландії
	@scomis4.name
Повстання якобітів
	@scomis5.name
Битва під Фалкирк-Муром
	@scomis1.description
Король Англії, Шотландії та Ірландії Карл I був конституційним монархом, але мав намір зміцнити і посилити свою владу. У Шотландії він вирішив опертися на церкву. На вищі державні посади він призначав єпископів. Крім того, він розпочав реформи, які повинні були наблизити шотландську пресвітеріанську церкву до англіканської. Заступництво, яке він виявляв церкві, спричинило обурення знаті, а реформи – невдоволення священиків. Але Карл вирішив жорстко вести свою політику, і не гребував силовими методами боротьби з недогодними. Шотландці неодноразово зверталися до короля зі скаргами, які він ігнорував. У 1637 році впроваджена нова літургія, що було сприйнято як спроба реставрації католицьких обрядів. Це об’єднало шотландців проти католицизму, єпископату і авторитаризму короля. У 1638 році представники шотландської аристократії, дворянства, духовенства і міст підписали Національний ковенант – маніфест опозиції, який засуджував політику короля, а генеральна асамблея шотландської церкви прийняла рішення про відміну нововведень у богослужінні й ліквідації єпископату як несумісного з пресвітеріанською вірою. Карл I, розлючений непокірністю своїх підданих, почав збирати армію для покарання ковенанторів. Ковенантори також не сиділи, склавши руки: вони закупили в Європі зброю і почали набирати війська. Вам належить примусити короля переглянути свою політику.
	@scomis2.description
Англійський парламент так само, як і шотландський, з усіх сил чинив опір політиці Карла I, що була спрямована на зміцнення королівської влади. Вичерпавши всі можливості прийти до угоди мирним шляхом, обидві сторони стали збирати сили для війни і звернулися за допомогою до Шотландії. Спочатку шотландський парламент вирішив зберігати нейтралітет. До того ж більшість шотландців розділяли англійське несприйняття дій короля, а пуритани з англійського парламенту були набагато ближчими до шотландських пресвітеріан, ніж королівське англіканство. Тому в 1643 році був підписаний договір, названий "Урочиста ліга і Ковенант", між англійським і шотландським парламентами, який оформив військовий союз і став основою для об'єднання церков Англії, Шотландії та Ірландії з остаточним викорінюванням залишків "папізму і прелата". Виконуючи союзницький обов'язок, шотландська армія під командуванням Олександра Леслі, графа Лівена, ветерана війни в Європі, фельдмаршала, що отримав звання від шведського короля, вирушила в похід. Після об'єднання з військами англійського парламенту, "круглоголовими", під командуванням лорда Ферфакса союзники обложили Йорк. На порятунок оточеному місту з’явилася армія роялістів, "кавалерів", під проводом принца Руперта. Круглоголові відступили і зайняли позиції біля Марстон-Мура. Обидві сторони не мають наміру ухилятися від битви, результат якої вирішить долю кампанії на півночі Англії.
	@scomis3.description
Після перемоги в Єпископських війнах, багато ковенанторів вирішили, що справедливість відновлено і засуджували подальше протистояння королю. Вступ у громадянську війну на боці англійського парламенту розколов шотландців на ковенанторів і роялістів. Роялісти об'єдналися навколо графа Монтроза. Граф Монтроз не прийняв "Урочистої ліги і Ковенанта" і розпочав переговори з королем. У результаті, Карл I вшанував графа титулом маркіза і призначив його намісником короля в Шотландії з широкими повноваженнями. Щоб перемогти ковенанторів і відновити королівську владу в Шотландії, був розроблений план атаки в трьох напрямках. Передбачалося, що війська маркіза Монтроза разом із англійськими роялістами вторгнуться в Шотландію з півдня, на заході висадяться ірландці, а на сході повстання підніме маркіз Хантлі. Проте цей план провалився: повстання маркіза Хантлі ковенантори швидко придушили, а військ у маркіза Монтроза виявилося абсолютно недостатньо для самостійних дій. Тому коли стало відомо, що в Арднамурхані висадилися війська роялістів під командуванням Аласдера " Макколли" Макдональда, маркіз Монтроз поквапився, щоб з'єднатися з ними. Загони Монтроза і Макколли об'єдналися в Атолі. Настав час відновити королівську владу в Шотландії.
	@scomis4.description
У Англійській громадянській війні шотландці билися як з боку короля, так і проти нього. Роялісти програли, Карла I стратили, а Шотландію зайняли англійські війська Кромвеля. Шотландія стала частиною республіки, в яку входила і Англія, а Кромвель почав правити як Лорд-протектор, спираючись на силу армії. Коли він помер, англійський парламент усунув від влади генералів і відновив монархію. Новий король Карл II Стюарт 1660 року повернув суверенітет Шотландії. Проте його наступник Яків II правив таким чином, що вже через три роки в результаті безкровної Славної Революції 1688 року він був позбавлений влади і втік у Францію. Королями-співправителями стали Марія II і Вільгельм III Оранський, штатгальтер Нідерландської республіки. Щоб католики з династії Стюартів ніколи не сіли на англійський престол, в 1701 році було прийнято Акт про престолонаслідування. Новим ударом для вигнаних Стюартів став вступ у 1714 році на британський престол ганноверського курфюрста Георга I, засновника Ганноверського дому. Що стосується Шотландії, то в 1707 році вона об'єдналися з Англією в одне королівство Великобританію, зберігши при цьому свою юридичну систему. У єдиному парламенті Великобританії шотландці отримали 16 місць у палаті лордів і 45 місць у палаті громад. Весь цей час Стюарти вимушені були переховуватися у Франції і чекати свого часу. Їхні прибічники в Англії, Ірландії і Шотландії, яких називали якобітами, чекали на їхнє повернення. До них належали багато торі й майже все дворянство гірської Шотландії. Перша спроба відновлення династії Стюартів відбулася під час війни за Іспанську спадщину. Двічі, в 1715 та 1718 роках, якобіти піднімали відкрите повстання в гірській Шотландії, проте безуспішно. У 1741 році почалася війна за Австрійську спадщину. Якобіти знову звернулися до короля Франції, і той погодився допомогти їм посадити на британський трон Якова Френсіса Едуарда Стюарта, сина вигнаного Якова II. У 1744 році розпочалася підготовка до вторгнення, формувалися війська і флот. Проте зрадник оприлюднив плани якобітів у британському парламенті, і висадку було зірвано. Французький король вирішив відмовитися від свого наміру, але якобіти почали переконувати його, що всі англійські війська б'ються на континенті й трон вдасться захопити без громадянської війни. Нарешті, син Якова Френсіса, принц Карл Едуард, заявив, що відправиться в Шотландію, навіть якщо з ним буде лише один піхотинець. Тоді французи виділили зброю, гроші та два кораблі, які повинні були доправити в Шотландію принца-регента Карла Едуарда і бригаду ірландців, що служили у французькій армії. Проте тільки один корабель пройшов повз англійські патрулі. Влітку 1745 року принц Карл Стюарт ступив на шотландську землю. На його здивування, більшість кланів зайняли вичікувальну позицію, тільки деякі приєдналися до армії якобітів. Тим рішучіше він став діяти, не даючи опам'ятатися англійцям. Командувач англійськими військами в Шотландії сер Джон Коуп також не барився і повів своїх солдатів назустріч якобітам. Недалеко від Престонпанса дві армії зустрілися.
	@scomis5.description
Далі англійського Дербі Карл Едуард на південь не пішов. Він вирішив повернутися в Шотландію, щоб зібрати більше сил і дочекатися допомоги з Франції. Усі війська якобітів вирушили до Стерлінга, де розташовувався англійський гарнізон під командуванням генерал-майора Блейкні. Це місто, що стояло на перехресті доріг, слугувало воротами углибину Шотландії, тому його було потрібно захопити. Армія якобітів залишила Глазго двома колонами. Одну повів лорд Мюррей, іншу – Карл Едуард. З Перта відправилася колона з артилерією під командуванням лорда Драммонда. Об’єднані сили оточили Стерлінг і затребували здати місто і замок. Подумавши, городяни погодилися здати місто, але генерал-майор Блейкні ввічливо, але твердо дав зрозуміти, що він не має наміру здавати замок. Він чекав допомоги з Единбурга, який вже зайняли англійські війська генерал-лейтенанта Хоулі. Щойно Хоули почув про облогу Стерлінга, він одразу ж вирушив на допомогу. Тим часом, принц Карл Едуард наказав оточити замок і обстріляти його, та коли стало відомо про наближення загону Хоулі, якобіти відступили до Беннокберна та приготувалися до оборони. Хоулі не поспішав атакувати й розбив свій табір біля Фалкірка. Впевнений у своїх силах, він вважав, що якобіти не наважаться на атаку, тому не зробив належних запобіжних заходів. Переконавшись, що англійці не збираються атакувати, якобіти вирішили взяти ініціативу в свої руки і таємно рушили до англійського табору.
	@spacam.name
[Path to Grandeur] Святий Яків з нами, Іспаніє!
	@spacam.description
Б'ючись з маврами в часи Реконкісти, п'ядь за п'яддю відвойовуючи свої землі, іспанці стали кращими воїнами Європи. Повернувши собі Іберійський півострів, вони рушили далі й захопили настільки багато земель, як ніхто раніше. У нове XVII століття Корона Іспанії увійшла грандіозною імперією, над якою ніколи не заходило сонце. З усіх кінців світу важко навантажені кораблі везуть в іберійські порти коштовні товари: прянощі, шовк, фарфор, цукор, слонову кістку, дорогоцінні породи дерев… Проте головне джерело багатства імперії - золоті та срібні копальні Америки. Там, де є сила і хоробрість, є й багатство, а де є багатство, там розцвітають наука і мистецтво. Іспанські літератори, художники, скульптори та музиканти своїми великими творами підкорили тих, хто зміг встояти перед іспанськими мечами. На жаль, світ не лише із захопленням і страхом поглядає на сяйво й могутність Іспанії. Деякі країни наважуються ставати з нею до бою. Голландія зухвало кинула їй виклик і вже багато років наполегливо чинить опір, Англія, що набирає сили, постійно непокоїть іспанських купців ганебними піратськими рейдами, Франція, що вибирається з кривавих релігійних воєн, підбурює інших до війни з Іспанією, а протестантські васали австрійських Габсбургів ось-ось підкоряться цим умовлянням. Як бачите, ворогів вистачає. Приєднуйтеся до кращої армії світу, поведіть непереможні терції іспанської піхоти до нових перемог.
	@spamis1.name
Іспанська Дорога
	@spamis2.name
Облога Остенде
	@spamis3.name
На ворожій землі
	@spamis4.name
Війна у Пфальці
	@spamis5.name
Порятунок Генуї
	@spamis1.description
"Доставили пікінера у Фландрію", кажемо ми, коли щасливо завершуємо якусь надзвичайно складну справу, що забрала багато сил і статків. Насправді, доправити підкріплення, щоби зміцнити Фландрську Армію - діло геть не легке. Є два шляхи: морем і суходолом. Перший - майже закритий через зрослу голландську, англійську та французьку військово-морську міць у Північному морі та на Ла-Манші. Тому для іспанських військ залишається лише шлях із Мілану до Люксембургу, який назвали Іспанською Дорогою. Її уторував Великий герцог Альба. Він докладав безліч зусиль, щоби зробити Дорогу зручною: розширював і ремонтував шляхи, прорубував просіки в лісах і жолобки в скелях, перекидав мости через річки й яри, замовляв детальні карти і прокладав оптимальні маршрути руху військових колон. Герцог також забезпечив постачання військ, створивши мережу складів і торгівельних пунктів, в яких завжди можна було дістати або купити потрібну кількість провіанту. Якість доріг, ретельне планування і хороше постачання дозволяло іспанським військам рухатися у Фландрію надзвичайно швидко. Щонайменше - за 32 дні! Однак цей шлях досить ненадійний через політичні, військові та погодні умови. Власники земель, через які проходить Дорога, які б незначні вони були, всіма правдами і неправдами намагаються отримати вигоду зі свого становища. Вони торгуються, погрожують, укладають таємні угоди з ворогами Іспанії. Часто доводиться шукати обхідний шлях, коли якась ділянка майже семисотмільної Дороги стає "непрохідною". А війська в Фландрії потрібні. У 1568 році в Нідерландах розпочалося повстання проти іспанського панування. Щоб заспокоїти непокірних підданих Корони Іспанії прибув герцог Альба, який швидко заслужив у бунтівників прізвисько Залізного Герцога. Річ у тім, що він розглядав повсталі провінції не як суверенну державу, а як бунтівників проти короля, і чинив відповідно. Війна швидко стала незвичайно жорстокою, бо голландці відповідали тим самим. Залізна дисципліна, меритократична система, особиста участь командувача в справах Фландрської Армії перетворили її в "один із найбільших скарбів, який колись мала яка-небудь монархія чи імперія в давнину чи в сучасному світі". Проте герцогу Альбі не вдалося зламати опір голландців, а його наступники мали геть скромніші таланти. До кінця XVI століття бунтівні провінції досягли значних успіхів та об'єдналися в Республіку Об’єднаних Провінцій Нідерландів, яка зміцніла і розквітла, перетворившись на новий важливий суб'єкт європейської політики. Голландський керманич Моріц Оранський здійснив ряд реформ, що перетворили його армію на грізного супротивника, тому для підкорення Нідерландів Іспанії потрібні нові війська та нові командири. Ви - нащадок багатого і відомого генуезького роду - вирішили піти шукати щастя на іспанській службі. Ви витратили свої статки і залізли у борги, щоб набрати загін солдатів і привести їх у Фландрію. Ви знаєте, що там будуть раді командирові, який може оплатити службу солдатів. Але перш ніж Ви приєднаєтеся до Фландрської Армії і покажете себе в боях з голландцями, Вам належить пройти Іспанську Дорогу.
	@spamis2.description
Затягуванню війни в Нідерландах сприяло безліч причин, одною з яких були повсякчасні затримки виплати платні іспанським солдатам, що призводило до заколотів. Але ці заколоти зовсім не були розвоєм кривавої анархії. Солдати та офіцери, що збунтувалися, збиралися разом, виганяли всіх тих, що зберегли вірність королю, і вибирали нових командирів. Після виборів впроваджувалася залізна дисципліна. Бунтівники займали певне місто, часом захоплюючи його у голландців, і зміцнювали його. Забезпечивши собі надійний захист, вони висували вимоги, які зводилися до виплати боргів щодо платні, справедливому суду над солдатами, що завинили, обміну полоненими між голландцями й іспанцями й організацією госпіталів. Щоб прогодувати себе, солдати розпочинали організований збір харчів із прилеглої місцевості, але не допускали непотрібної жорстокості та безконтрольних грабежів, бо захистом і опорою бунтівників служила справедливість їхніх вимог. Іспанська влада у цій ситуації нічого не могла зробити, тому завжди задовольняла, хай і через рік, вимоги бунтівників, а потім усіма правдами і неправдами влаштовувала гоніння на вибраних "офіцерів". До честі бунтівників варто додати, що вони ніколи не бунтували перед битвою, і ніхто не міг звинуватити солдатів у боягузтві чи торгуванню. Більше того, при наближенні ворога бунтівники самі ставали до бою або приєднувалися до військ, що зберегли лояльність уряду, і тоді командири не могли поскаржитися на відсутність дисципліни. Швидкому закінченню війни в Нідерландах також заважала участь іспанців у інших конфліктах: у релігійній війні в Франції, а також у війні з Англією. Іспанські терції побували в Парижі, а потім готувалися до висадки в Англії. Війни проти багатьох супротивників привели Іспанію на межу банкрутства, проте сорокарічна війна була також важкою й для Нідерландів. Обидві сторони хочуть укласти мир, але тільки після певного великого успіху. Коли Ви прибули у Фландрію ерцгерцог Альбрехт прийняв Вас дуже тепло і невдовзі запропонував очолити облогу Остенде. Не дивуйтеся такому швидкому підвищенню - Ви високого роду, багаті й можете платити платню своїм солдатам, на відміну від хай і талановитих, але бідних офіцерів. Річ у тім, що часи, коли командирів назначали виключно за їхні заслуги, закінчилися. Ерцгерцог Альбрехт, хоч і має бойовий досвід, він перший генерал-капітан Фландрської Армії, що не сяє військовими талантами. Мабуть, його більше захоплює мистецтво і політика, а не війна. Безславна битва в Дюнах 1600 року і безконечна облога Остенде, що почалася у 1601, послабили його інтерес до командування, тому він підшукував офіцера, кому можна доручити командування військами. Ваше багатство дозволяє сподіватися, що Ви зможете своєчасно забезпечити армію, яка осаджує Остенде, усім потрібним, а також оплатити утримування армії. Іспанські офіцери незадоволені цим і гнівно запитують, що може знати про ведення війни генуезький банкір, який ніколи не залишав свого дому. Але повірте, якщо Ви покажете себе здібним командиром, вони оцінять Ваші заслуги належним чином. Остенде - єдине володіння Об'єднаних Провінцій у Фландрії, що слугує базою для голландських армій, які вторгаються в Іспанські Нідерланди, а також є важливим військово-морським портом. Це місто обложили два роки тому, в 1601 році, але цілковитої блокади немає, тому гарнізон отримує підкріплення і припаси з голландськими або англійськими кораблями. Ерцгерцог Альбрехт, що командував облоговою армією, зробив декілька штурмів, але всі вони обернулися кривавими невдачами. Відмовитися від облоги Остенде не можна через його стратегічне значення. Крім того, це зробить усі вже понесені жертви безглуздими. Візьміть Остенде і покажіть усім, що Ви гідні командувати іспанськими солдатами.
	@spamis3.description
Ерцгерцог Альбрехт, коли став штатгальтером Іспанських Нідерландів, зумів досягти стратегічної перемоги і оборонив Фландрію від голландського вторгнення, хоча й зазнав поразки у битві в Дюнах 1600 року. Навіть більше того, він вирішив перейти в наступ і обложив Остенде, однак вирішального успіху досягти не вдалося. Ця нескінченна війна, постійні затримки платні й незвичний клімат надзвичайно втомили солдатів. Вони вважають, що коли Бог створював Фландрію, то наділив її чорним єретичним сонцем, що не гріє, а дощі пробирають до кісток. Вона здається їм дивною землею, так само як і народ, що населяє її. Вони запевняють, що голландці бояться і зневажають їх і ніколи не залишать іспанців у спокої. Двома словами, Фландрія здається їм пеклом. Успішно завершивши облогу Остенде, Вам вдалося вдихнути в іспанських солдатів надію на перемогу і підняти їхній бойовий дух. На жаль, обидві сторони витратили багато засобів і позбулися жахливої кількості солдатів під час облоги цього міста, яке перетворилося на купу каміння, а іспанський успіх одразу ж урівноважило захоплення Слейса голландцями під проводом Моріца Оранського. Ерцгерцог Альбрехт бажає порушити усталену рівновагу і схилити шальку терезів у бік Іспанії. Він оцінив Ваші таланти і доручив Вам командувати Фландрською Армією, тим паче, що іспанські офіцери також визнали Ваші заслуги. Ерцгерцог попросив Вас перехопити ініціативу і продовжити операції наступу. До Вашої голови прийшов сміливий план: завдати удару в саме серце повсталих провінцій, у яких давно панує мир і спокій - у графство Цютфен на сході Республіки. Ви справедливо вважаєте, що це не лише змусить Моріца Оранського відмовитися від атаки на іспанські міста та вимусить його кинутися захищати власні, а й посіє паніку в стані ворога, оприлюднивши беззахисність внутрішніх районів перед іспанським вторгненням. Увірвіться в серце ворожих володінь і влаштуйте там паніку.
	@spamis4.description
 У 1617 році для урегулювання незгоди в поглядах іспанський Габсбург Філіп III і австрійський Габсбург Матіас таємно уклали договір Оньяті. Іспанський король відмовлявся від домагань на корону Священної Римської імперії на користь Фердинанда Штирійського, а німецький імператор – від земель в Ельзасі та Північній Італії, що розширювало Іспанську Дорогу, яка трохи звузилася. Ці угоди дозволили двом галузкам Габсбургів разом відповісти на нові виклики. Ставши імператором Священної Римської імперії, католик Фердинанд II повів курс на контрреформацію. У відповідь на це його піддані протестанти підняли повстання у Богемії. Вони звернулися за допомогою до Євангельської унії – об'єднання германських протестантських правителів. На їхній заклик відгукнулися курфюрст Пфальцський Фрідріх V і герцог Савойський Карл Еммануїл I. Почалися нервові дипломатичні переговори, бо усі сторони конфлікту вважали за краще переконати або залякати супротивника словами, а не вирішувати результат діла у битві. Проте для додаткових аргументів обидві сторони зібрали армії та розпочали бойові дії у Верхній Австрії і Богемії. Вирішивши, що домовитися з Фердинандом II не вдасться, повстанці в 1619 році обрали Фрідріха V королем Чехії, а згодом – імператором Священної Римської імперії. Це було занадто, навіть для протестантів, тому Фердинанду II пощастило перемогти Фрідріха V. Через посередництво французів, він уклав Ульмський договір, що забезпечив нейтралітет Євангельської унії. Крім того, Фердинанд II дістав військову підтримку з Баварії, якій були обіцяні пфальцскі володіння. Іспанія так само не залишилася осторонь. Володіння Пфальцських курфюрстів завжди були важкою ділянкою Іспанської Дороги. Наприклад, в 1568 році пфальці захопили 150 000 ескудо, що були призначені для Фландрської Армії. Вони не лише грабували гроші, а й знищували іспанський порох і чинили напади на найманців, забираючи у них зброю і спорядження. Крім того, Пфальц надавав підтримку Об’єднаним Провінціям, укриваючи кальвіністів та надсилаючи гроші. Настав час помститися за всю наругу. Вам належить повести іспанські війська з Фландрії в Нижній Пфальц. Вам на допомогу з Баварії вирушать баварські й австрійські війська на чолі з графом Тіллі. Захопіть Нижній Пфальц – зробіть безпечною Іспанську Дорогу, бо невдовзі вона може надзвичайно стати в пригоді: до закінчення дванадцятирічного перемир'я із Об’єднаними Провінціями залишився рік.
	@spamis5.description
Ваші успіхи в Пфальці забезпечили надійний зв'язок між Італією та Фландрією. Здавалося, що ніщо не буде перешкоджати руху солдатів і припасів Іспанською Дорогою, щоб підтримати як Фландрську Армію, так і війська у Німеччині. Але саме це і стурбувало Францію. Французи сподівалися, що Ульмський договір, який дозволив уникнути конфлікту між Євангельською унією і Католицькою лігою, дозволить направити сили протестантів на захист Пфальця від іспанських військ. Протестантські ж князі вважали за краще не розпочинати дії й не вступати у бої з Вашою армією. Тоді перший міністр Франції, кардинал Рішельє, вирішив діяти сам. Своєю метою він обрав традиційного союзника Іспанії в Італії - Генуезьку республіку. Іспанські солдати й припаси, що доправляються Середземним морем у Геную, потім прямують на північ Іспанською Дорогою. Таким чином, Генуя була стратегічно важливим пунктом в лінії комунікацій, що забезпечує постачання іспанських армій, які діяли в Німеччині та Фландрії. Щоб відрізати Фердинанда II від іспанської допомоги, Франція в союзі з Савойєю вирішила атакувати землі Генуезької республіки. Кардинал Рішельє сподівався, що на стороні Франції виступлять Венеція, а підтримку з моря зробить британська і голландська флотилії. Приводом послужив конфлікт між католиками і протестантами в долині Вальтеллині, по якій проходила Іспанська Дорога. До 1625 року туди увійшли франко-савойскі війська і перерізали Дорогу. Захопивши Вальтеллину, франко-савойская армія рушила далі й перейшла кордон Генуезької республіки, до чого республіка абсолютно була абсолютно не готова. Іспанські підкріплення, які відразу ж відправилися морем, були захоплені французьким флотом. Не зустрічаючи серйозного опору, французи швидко захопили землі республіки і обложили саму Геную. Однак розрахунки на допомогу голландців і англійців не виправдалися, а Венеція не поспішала втручатися в конфлікт. Проте Генуя потрапила в дуже скрутне становище й їй залишалося сподіватися тільки на удачу та іспанську допомогу. У цей час Ви гостювали в Неаполі, набираючись сили після важких походів в умовах північного клімату, які завдали шкоди Вашому здоров'ю. Коли стало відомо про загрозу Генуї, губернатор Неаполя негайно зібрав полки, до яких увійшли й ветерани Фландрської Армії, і звелів розмістити їх на кораблях. Вас як генуезького аристократа і прославленого генерала призначили командувати експедицією з порятунку Генуї. Коли приготування були завершені, ескадра підняла якорі та понесла Вас на північ. Розбийте французів, що обложили Геную, і проженіть зухвалих загарбників із рідної землі.
	@turcam.name
[Path to Grandeur] На службі у великого візиря
	@turcam.description
У 1453 році впав Константинополь, а разом з ним і Східна Римська імперія. Вакуум, що утворився на її місці, заповнила Османська імперія. Відтоді християнська Європа постійно живе в страху перед навалою османів. Османська імперія у своїй структурі має три чітко розпізнавальні аспекти: вона турецька, вона мусульманська, але головне - вона універсальна. Форми правління настільки різноманітні, що охоплюють безліч національних, соціальних і особливо релігійних спільнот. Центральна влада охоче делегує частину повноважень відокремленим етнічним, соціальним і релігійним групам, тому, наприклад, турок-мусульманин православному турку миліший, ніж католицький папа. Османська імперія єдина визнає усі три монотеїстичні релігії. У цьому її сила, в цьому її міць. Вершини могутності та слави османська держава досягла за правління Сулеймана Пишного-Законодавця. Але, на жаль, ці часи минули. Спадкоємці трону, які раніше назначалися губернаторами у провінції, щоб набратися досвіду керування, стали в'язнями власних палаців і геть втратили зв'язок із реальністю. Змінилося і оточення султана. Вищі чиновники раніше набиралися виключно з рабів, новонавернених в іслам дітей християн, яким заборонялося створювати сім'ю. Це дозволяло висувати їх виключно за заслуги і позбавляло від спокуси протегувати родичам. Але тепер, коли в уряді з'явилися мусульмани, які можуть мати дітей, розцвів непотизм, корупція та інтриги. Армія ще може перемогти, але нічого не може завоювати. Грізний колись корпус яничар теж змінився. Туди стали приймати мусульман. Яничарам дозволили займатися ремеслом і торгівлею. Їх стало надто багато, вони стали норовистими, вони стали непокірними, вони стали джерелом постійної колотнечі й неспокою. У цей несамовитий час, коли країна котитися в прірву, з'явився рятівник - Мехмед Кепрюлю - видатний адміністратор та стратег, проте не воїн. Для здійснення своїх планів йому потрібен талановитий воєначальник. Чи зможете Ви допомогти здійснити амбітні задуми Кепрюлю?
	@turmis1.name
Наводячи порядок
	@turmis2.name
Четверта австро-турецька війна
	@turmis3.name
Облога Кандії
	@turmis4.name
Війни в Україні 1672-1681
	@turmis5.name
Битва на річці Прут
	@turmis1.description
На початок XVII століття Османська імперія розширилася настільки, що без адміністративних, економічних та військових реформ подальші завоювання стали неможливими. Крім того, абсолютна влада султана робила правління країною дуже залежною від постаті володаря. Поступово Османська імперія почала поринати в анархію та беззаконня. Багато ремісників втратили роботу, селяни - землю, купці - прибутки. Санджак-беї - правителі окремих провинцій-санджаків, відчувши послаблення влади Стамбула, стали поводити себе, як незалежні володарі. Султанський гарем мав величезний вплив на призначення головних чиновників і воєначальників, тому почали навіть говорити про султанат жінок. Ситуацію намагався виправити султан Мурад IV, що правив у 1623-1640 роках. За допомогою суворих заходів йому вдалося на певний час відновити порядок. Але його наступник і брат Ібрагім I правив таким чином, що в 1648 році почалося повстання в Стамбулі, яке підтримала духовна влада. Султана змістили, а згодом - стратили. На престол зійшов Мехмед IV, якому було лише 6 років. Почався новий раунд боротьби за право опікуватися малолітнім правителем. У цей момент, коли Османська імперія стала на край катастрофи, її врятували рішучі дії чиновників та духовенства. У 1656 році на посаду великого візиря назначили Мехмеда Кепрюлю. Він став наставником хлопчика-султана до його повноліття, а згодом і впродовж усього його дорослого життя. Таким чином, деспотизм був замінений освіченим міністерським керуванням. Річ у тім, що султан надавав цілковиту й послідовну підтримку Кепрюлю проти усіх інтриг та суперників у боротьбі за владу. Відтепер центром правління імперії став не султанський палац, а палац великого візиря Баб-и Алі, що знаходився навпроти. Ворота, які вели до нього, дали назву всій Імперії - "Висока Порта", а потім і "Блискуча Порта". Щоб врятувати країну, яка знесилилася від зловживань чиновників і б'ється проти Венеції, Мехмед Кепрюлю почав найсуворішими методами викорінювати непорядки, корупцію та некомпетентність. Зрозуміло, це спричинило опір у середовищі чиновників та солдатів, і потрібна була тільки мужня людина, щоб очолити опозицію. Цією людиною став паша Абаза Хасан. 1651 року Абаза Хасан підняв повстання в Анатолії, яке не вдалося приборкати. Коли його супротивників у Стамбулі усунули, він помирився з новим урядом і його помилували. Навіть більше того, він почав допомагати Ібширу Мустафі-паші стати великим візирем, але зазнав невдачі. Ібшир Мустафа-паша був страчений, а Абаза Хасан втік до Анатолії. Призначений на його посаду паша не лише не зміг схопити свого попередника, а й сам загинув. Коли знову змінився великий візир, Абаза Хасана помилували і він отримав у керування еялет Діярбакир. Великий візир Мехмед Кепрюлю недаремно не довіряв Абазу Хасану. Спершу той не виконав наказ страчувати правителя Єгипту й допоміг йому втекти. Згодом, отримавши наказ зібрати армію для походу в Трансільванію, норовливий паша став зволікати. В результаті великий візир відправився без його військ. Тим часом до Абаза Хасана почали приєднуватися всі, хто чинить опір політиці Кепрюлю. Вони направили султану посланців із вимогою позбутися великого візиря, звинувачуючи його в кровожерливості та несправедливості. Але вони помилилися: султан усіляко підтримує візиря і доручає Вам очолити війська уряду й покарати зухвалих бунтівників. Оприлюднено фетву, що оголосила Абаза Хасана злочинцем. Розбийте війська бунтівників.
	@turmis2.description
Мехмед Кепрюлю досконало засвоїв мистецтво правління державою і почав керувати дужою рукою. Він був сповнений рішучості знищити корупцію й некомпетентність та нещадно карав будь-якого чиновника, котрий своєю діяльністю завдавав збитків імперії. Головний кат підтверджував, що він особисто задушив тільки чотири тисячі відомих осіб. Одначе в цьому не було одержимості жорстокістю. Діючи з холодною головою, він тримався у рамках існуючих законів, змусивши їх, нарешті, запрацювати. Великий візир Мехмед Кепрюлю найбільше турбувався про благо Оттоманської імперії та мріяв повернути їй не лише внутрішню стабільність, а й відродити османську традицію завоювань. Розправившись зі своїми політичними супротивниками і придушивши внутрішні заколоти, Мехмед Кепрюлю зміг би скерувати енергію армії на військові кампанії за кордоном, але в 1661 році він помер. Новим великим візирем став його син Ахмед, який продовжить політику батька. Перед смертю Мехмед Кепрюлю наставляв султана Мехмеда IV: ніколи не йди за порадою жінки, ніколи не дозволяй підданому ставати занадто багатим, тримай казну наповненою, завжди будь у сідлі, тримаючи армію в постійній дії. Проте султан Мехмед IV зовсім не прагне займатися державними справами. Його справжня пристрасть - полювання, тому він повністю покладається на нового великого візиря Ахмеда Кепрюлю. Перш ніж вороги знову побачать турецькі шаблі, потрібно навести лад серед васалів Османської імперії, які почали почуватися надто незалежними. Особливо турбують Молдовія, Волищина і Трансільванія.
У давні добрі часи вони постійно ворогували між собою і зверталися до султана, щоб він розсудив їх. Але якось непомітно вони помирилися, стали укладати союзи між собою, загравати з ворогами османів й провадити незалежну зовнішню політику. Володар Трансільванії Юрій II Ракоці спершу разом із волоським правителем Костянтином Щербаном посадив на молдовський престол Георгія Стефана, а потім пішов війною на Польщу, щоб здобути польську корону. Це було занадто: Диван змістив його і призначив трансільванским правителем Ференца Редеї, проте Юрій Ракоці вигнав його. Тоді в 1658 році султан Мехмед IV скинув усіх трьох васалів: Георгія Стефана, Костянтина Щербана і Юрія Ракоці. І всі троє вирішили чинити опір. Георгія Стефана швидко розбили, і він почав поневірятися Європою у пошуках способів повернути престол. Костянтин Щербан за підтримки Юрія Ракоці двічі займав Молдовію, і обидва рази його виганяли кримські татари, тому йому також довелося відправитися у вигнання. Юрій Ракоці, якого підтримують Габсбурги, виявився найуспішнішим. У 1659 році він силою повернув князівський престол і уклав антитурецький союз із новим волоським правителем Михняєм III. Волохи захопили турецькі фортеці Джурджу і Бреїлу, а 23 листопада 1659 року розгромили турецьку армію у битві під Фрецешті, проте вже в грудні зазнали поразки від татар, і Михня III втік до Трансільванії. Якщо не поквитатися з заколотником Юрієм Ракоці раз і назавжди, спокою в Молдовії, Валощині та Угорщині не буде. Щоб вирішити це завдання, турецький уряд оголосив трансільванським князем Акуша Барчаї й організував каральний похід у Трансільванію. Покарайте знахабнілого васала. Нагадайте, хто його господар і яка доля чекає зрадника та його покровителів.
	@turmis3.description
Поразка біля Сент-Готтарду у 1664 році стала першою вирішальною турецькою поразкою в генеральній битві з християнськими військами і перервала чергу перемог, які розпочалися у 1526 році битвою поблизу Мохачі. Турки усвідомили, наскільки вони відстають від європейців у військовій організації, підготовці, оснащенні й тактиці. Проте там, де Ахмед не міг виграти шаблею, він вигравав пером. Своїм мистецтвом дипломатії він досягнув вигідного для Туреччини Вашварського миру і його зустріли у Стамбулі оваціями як тріумфатора. Наступна його мета - завершити війну з Венецією, яка почалася в 1645 році. Після втрати Родосу, єдиного великого заморського володіння Венеції, залишився Крит. Місцезнаходження цього острова робило його ласим шматком. Враховуючи послаблення своєї республіки, венеціанці скрупульозно дотримувалися умов миру, тому тихомир’я зберігалося шістдесят років. Але в 1644 році мальтійські лицарі вчинили напад на турецький конвой, захопили його, а дорогою назад зупинилися на Криті. Прибічники війни з Венецією звинуватили венеціанців у змові з мальтійцями і вмовили султана розпочати бойові дії. Туркам відразу ж вдалося захопити увесь острів, за винятком Кандії - головної крітської фортеці. Однак її облога виявилася пов'язана з непереборними труднощами. Внутрішня нестабільність Османської імперії, а також панування чудового венеціанського флоту, перешкоджали перекинути на Кріт потрібні війська та припаси.
В результаті запеклих боїв, кульмінацією яких стала Третя Дарданелльська битва в 1656 році, що стала найважчою турецькою поразкою з часів Лепанто, Венеція завоювала панування на морі й запровадила блокаду Дарданелл. Коли Мехмел Кепрюлю став великим візирем, йому вдалося, хоч і ціною значних втрат, вигнати венеціанців і розірвати блокаду. Він також звелів побудувати дві нові фортеці для захисту затоки. Через втому обох сторін, війна почала зводитися до невеликих набігів на прибережні міста. Проте весь цей час під стінами Кандії стояли турецькі війська й продовжували облогу. Надію на щасливий результат справи Венеції повернуло закінчення війни між Іспанією та Францією. Добровольці з усієї Європи почали вступати у венеціанську армію, а в 1660 році Франція навіть надіслала загін під командуванням герцога д'Есте, однак після його смерті, французи повернулися додому. Тепер після укладення миру з Габсбургами і впровадження порядку в Трансільванії, надійшов час закінчити війну з Венецією. Великий візир спробував вирішити справу миром, але венеціанці відмовилися, тому він наказав сформувати армію, щоб взяти Кандію, а командування доручив Вам. Ваше завдання - захопити Кандію, щоб примусити Венецію до миру.
	@turmis4.description
Ахмед Кепрюлю виконав заповіт батька і завершив війни з австрійцями та венеціанцями, а також довів до кінця різноманітні реформи, що започаткував його батько. Це стало можливим, завдяки мудрому керуванню країною. Ахмед Кепрюлю за своїми рисами може порівнятися з Соколлу, останнім великим візирем Сулеймана. Маючи силу батька і будучи добре освіченим та справедливим, він був позбавлений його жорстокості. Його правління не таке суворе і людяніше. Незважаючи на заклопотаність державними справами, він також був покровителем поетів, письменників та істориків. Своїм проникливим розумом, чесними міркуваннями, дивовижною скромністю і витонченою ввічливістю він завоював загальну повагу та прихильність. Єдиний його недолік - пристрасть до вина. У 1672 році Ахмед Кепрюлю звернув свій погляд на землі, що лежать за Чорним морем, на яких з 1648 року йде війна. Все розпочалося з повстання Богдана Хмельницького. Потім Річ Посполита була втягнена в серію воєн, одна з яких велася проти Московського царства. Царським військам вдалося досягти великих успіхів, тому в 1667 році був підписаний Андрусівський договір, що розділив Україну на дві частини: Лівобережжя дісталося Росії, а Правобережжя - Польщі. Цей договір обурив козаків, що населяли Україну, і незабаром гетьман Правобережжя, Петро Дорошенко, підняв повстання з метою звільнитися з-під польської влади й об'єднати під своєю булавою всю Україну. На приборкання бунту вирушили польські війська під проводом великого коронного гетьмана Яна Собеського. Тоді гетьман Дорошенко звернувся за допомогою до Османської імперії і запропонував султанові стати сюзереном України.
У Стамбулі його прийняли з почестями, назначили беєм українського санджака, вручили прапор і пообіцяли підтримку кримського хана. І Польща, і Росія стали протестувати і погрожувати виступити разом проти Туреччини. У відповідь на це візир власноручно написав польському посланцеві, що козаки - вільний народ, підлеглий Польщі, були не в змозі довше терпіти несправедливість і гніт поляків, тому стали шукати заступництва кримського хана, щоб здобути свободу. Він також запитав, чи мудро переслідувати їх тепер, коли вони під захистом самого султана. Король Польщі жодним чином не відреагував на цю заяву, тому навесні 1672 року Вам доручено повести турецьку армію, щоб захистити Україну від Польщі.
	@turmis5.description
На жаль, коли Ахмед Кепрюлю, котрого прозвали Політиком, помер, великим візирем став його названий брат Кара Мустафа, якого за смаглявість назвали "Чорний Мустафа". Він був гордовитий і амбітний, але при цьому не мав видатних здібностей. Навіть більше того, пожадливість штовхала його на продаж посад різного штибу і угод послам інших країн. Його правління принесло імперії величезну шкоду. До того ж він мріяв, ні мало ні багато, поставити своїх коней у соборі святого Петра в Римі й битися з Людовиком XIV, щоб завоювати Європу і стати правителем величезного домініону. Тому його мало турбували справи в Україні, яку впродовж п'яти років турки здали росіянам. У 1683 році турецька армія обложила Відень, але на допомогу місту підійшли війська польського короля Яна Собеського, які розгромили османську армію і захопили небачену здобич. Султан не пробачив цієї поразки і наказав стратити великого візиря Кара Мустафу. Проте це був лише початок 16 злиденних років. Папа Римський зміг втілити в життя свої плани щодо створення Священної Ліги. До неї увійшли Австрія, Польща і Венеція, а трохи пізніше й Росія. На Туреччину посипалися удари з усіх боків. Наприклад, під час венеціанського артилерійського обстрілу Афін вибухнув пороховий льох, який турки облаштували в Парфеноні, тому значна частина храму була зруйнована. Невдачі у війні й безлад в управлінні спустошили казну і привели до розвалу армії та заколотів у країні. Кілька разів османи намагалися змінити ситуацію, але кожного разу зазнавали важкої поразки. Під час битви біля Сланкамені в 1691 році загинув великий візир Кепрюлю Фазіл Мустафа-паша. Після поразки під Зентою 1697 року для порятунку країни великим візирем назначили Кепрюлю Хусейна. До цього моменту Венеція була вже виснажена, Ян Собеський помер, а імператор Священної Римської імперії готувався до сутички за іспанський спадок, тому всі сторони конфлікту були готові підписати мир. Єдиною країною, яка бажала продовження бойових дій, була Росія. Російському царю вдалося захопити Азов і створити азовський флот із базою в Таганрозі. Проте вихід із Азовського моря стерегла Керч, яку росіяни хотіли захопити. Але який би тиск цар не чинив на союзників за посередництва англійців наприкінці 1698 року в Карловицях був підписаний мир, згідно якого Туреччина втрачала Україну і частину володінь на Балканах. Однак Росія в Карловицях підписала не мир, а лише перемир'я на два роки. Після закінчення цього терміну в Стамбул прибув російський посол на бойовому кораблі азовського флоту "Крепость", щоб підписати мир. Напружені переговори закінчилися підписанням договору: Росія відмовлялася від Керчі та частини Подніпров'я, проте зберігала Азов і звільнялася від данини Криму. Щойно цар отримав звістку про мир із Туреччиною, його полки вирушили на Швецію. Під час свого п'ятирічного правління Хусейн, якого прозвали Мудрим, з усієї сили намагався виправити адміністративну і економічну ситуацію в країні, а також поліпшити стосунки з християнським Заходом. Але 1702 року виснажений життям і підточений здоров'ям він став жертвою інтриг і пішов у відставку. Хусейн Кепрюлю помер через три місяці у своєму маєтку. Країна знову поринула в неспокій, який привів на трон нового султана Ахмеда III, а новим великим візирем став Кепрюлю Нуман-паша, син Мустафи Доброчесного. Під час його правління Туреччину втягнули в конфлікт з північним сусідом. В результаті війни між Росією і Швецією остання стала брати гору і розбила одного за іншим усіх російських союзників. У Польщі почалися битви між прибічниками проросійського короля Августа і симпатиками прошведського короля Станіслава Лещинського. Коли бойові дії дійшли до кордонів України, гетьман Мазепа, васал Росії, наважився перейти на сторону шведського короля Карла XII. Вони уклали договір, згідно якого гетьман ставав правителем обох берегів Дніпра і знаходився під заступництвом і захистом шведів. Петро I надзвичайно розлютився і наказав зразково покарати будь-кого, хто виступить на стороні зрадника. Залякані російськими каральними акціями і не довіряючи протестантам-шведам, козаки не поспішали переходити на бік Мазепи. А поразка під Полтавою 1709 року вимусила Карла XII та його українських союзників тікати на південь. Вони знайшли притулок в молдовському місті Бендери. Не дивлячись на те, що шведи досі не встановили дипломатичні відносини з султаном, він прийняв їх гостинно і відмовився від вимог Петра I видати утікачів. Старий гетьман Мазепа невдовзі помер і вте`кла козацька старшина і козаки обрали новим гетьманом Пилипа Орлика. У 1710 році миролюбний великий візир Нуман-паша, який дав чітко зрозуміти, що не має наміру порушувати мир із Росією, пішов у відставку. Так закінчилася епоха Кепрюлю. При дворі запанували войовничі настрої, підбурені тим, що росіяни здійснили рейд у Молдовію, щоб захопити шведів і під’юджувати народ до заколоту. Олії у вогонь також доливав кримський хан, який вже багато років закидав Стамбул листами, у яких повідомляв про будівництво російських фортець і кораблів у Приазов'ї. Султан звелів негайно виділити загін для захисту Карла XII у Бендерах і оголосив війну Росії. Незважаючи на поважний вік, саме Вам, як завойовникові Поділля, запропонували очолити турецьку армію, яка вирушить у Молдовію. Пам'ятаючи про поразки турецьких військ у битвах з християнами, Ви вирішили діяти обачно. Ви придумали, як заманити ворога в пастку і провести битву в максимально вигідних умовах. Для цього Ви звеліли на початку 1711 року козакам гетьмана Орлика разом із татарськими воїнами хана Девлета Герая, шведським солдатам Карла XII і польським жовнірам Станіслава Лещинського провести рейд, мета якого - заманити царські війська в Молдовію. Ви також поширили чутки, що Молдовія сподівається на прихід російської армії і готова чинити їй будь-яку підтримку. Спосіб вдався, і Петро I вирушив просто у Ваші сіті. Не проґавте російського царя і примусьте його скласти зброю.
	@celcam2.name
[Літня] Святкова місія
	@celcam2.description
Подарункова місія на честь літа.
	@celmis2.name
Як козаки на ярмарок добиралися
	@celmis2.description
От і настав час, коли в одній далекій країні, назву якої й не згадаєш, у місті, назву якого й не вимовиш, починають готуватися до великого ярмарку. Сюди мають зібратися гості не лише з навколишньої округи, а й із сусідніх держав, щоб вигідно продати свої товари і вдало закупитися. Але це геть не все. Який же ярмарок без фокусників, акробатів, комедіантів та інших штукарів? Словом, шанувальникам різноманітних чудес буде на що подивиться. 
Запорозькі козаки теж зібралися на ярмарок, на щастя, нещодавний похід був дуже вдалим. Мандрівка виявилася тривалою і небезпечною, проте досі все відбувалося добре. Доведіть козаків цілими й неушкодженими та відвідайте це грандіозне свято.
	@netcam.name
[The Golden Age] Oranien boven!
	@netcam.description
Незважаючи на безперервні війни, XVII століття було періодом розквіту нідерландської економіки. Змагаючись із іспанським абсолютизмом, Республіка Об’єднаних провінцій вже до кінця XVI століття вступила в період економічного підйому. З’явилося ряд торгових компаній: Ост-Індська, Вест-Індська, Прибалтійська, Левантійська та інші. Загальний щорічний товарообіг країни до 1650 року зріс до 75-100 мільйонів гульденів. 
У кредитній торгівлі важливу роль відіграв створений 1609 року Амстердамський банк. 
XVII століття стало часом вирішального повороту Голландії до заокеанської торгівлі, яка не лише доповнила, а й збільшила щодо величезних прибутків експортну та імпортну торгівлю традиційними європейськими маршрутами. У пошуках нових територій та прибутків у перші десятиліття XVII століття розгорнулася потужна голландська колоніальна експансія, що вирізнялася особливою стрімкістю. Швидкими темпами голландці заволоділи опорні пункти на морських шляхах в Індію, Океанію та Америку. 
Голландці не намагалися захоплювати великі території - вони націлювалися на найважливіші стратегічні та торгівельні пункти, облаштували там факторії та оборонні пункти - форти, щоб захищати свою торгову монополію та забезпечувати панування голландського флоту на морі. 
Створена 1602 року Голландська Ост-Індська компанія почала наступ на володіння іспанців та португальців. У середині XVII століття голландці закріпилися в Африці, на західному і східному берегах південної частини Індостана, захопили Цейлон.
У Південній Америці голландці на початку XVII ст. захопили територію нинішніх Гайани, Суринаму і Гвіани, ряд островів Карибського моря, частину берегів Бразилії. 
Розпочавши колонізацію у Північній Америці, Голландська Вест-Індська компанія захопила землі в затоці Гудзона і заснувала в 1626 р. поселення Новий Амстердам - майбутній Нью-Йорк. 
Голландці взяли активну участь у работоргівлі, в тому числі й завезенні рабів із Африки у Бразилію. 
Успіхи голландців не давали спокою конкурентам у боротьбі за світове панування. Доки Нідерланди воювали проти Іспанії та провадили торгову експансію всім світом, опираючись на кораблі та приватні війська обох торгових компаній, Португалія, яка була незгідна з неминучим перетворенням на другорозрядну країну і яка ще в 1580 р. об'єдналася з Іспанією Іберійською унією в союзну державу, готувала свою рішучу відповідь. Особливо підштовхувало португальців жагуче почуття ображеної величі за втрачений дорогоцінний діамант у короні Португальської імперії - Бразилії. 
	@scecam3.name
[The Golden Age] Поодинокі сценарії
	@scecam3.description
Не пов'язані між собою місії.
	@netmis1.name
Нова Голландія
	@netmis2.name
Завоювання Ост-Індії
	@netmis3.name
Рейд на Медвей
	@netmis4.name
Рік бід
	@netmis5.name
Славна революція 
	@netmis1.description
Голландці скористалися Іберійською унією, а де-факто, окупацією Португалії іспанцями і занепадом Португальської колоніальної імперії для того, щоб окупувати північний схід Португальської Бразилії. 
Столицею голландських володінь у Бразилії стало місто Мауріцстад (нині - Ресіфі). Саме там знаходилася штаб-квартира Голландської Вест-Індської компанії. Головним героєм кампанії щодо захоплення частини узбережжя Бразилії став Йоганн Моріц Нассау-Зігенський, фельдмаршал Об’єднаних провінцій, прозваний «бразиліанцем», ім'я котрого й дістало місто-фортеця. Але фельдмаршал не був першим. Під прапорами Вест-Індської компанії й до нього служили рішучі, готові до всього військовики з бойовим досвідом війни за незалежність провінцій і не надто педантичні щодо питання моралі та праведності отримання прибутку.
	@netmis2.description
Під час Вісімдесятирічної війни проти Іспанії та її сателіта Португалії, Нідерланди замінили Фландрію як основний торговий центр Північної Європи. Нідерланди торгували спеціями в Індії та Індонезії і заснували колонії у Бразилії, Північній Америці, Південній Африці та Карибському регіоні. Нова нація переживала економічний і культурний розквіт. Спекуляція тюльпанами у 1637 році призвела до обвалу на біржі, однак економічна криза була невдовзі подолана. Завдяки цим досягненням XVII століття називають золотим століттям Нідерландів. Голландська буржуазія не задовольнялася високими торговими прибутками в Європі, в гонитві за статками вона направилася в іспанські та португальські колонії, територію супротивників. Голландська Ост-Індська компанія і організована в 1621 році Вест-Індська компанія мали у розпорядженні значні фінанси, власний флот, свої збройні сили і отримані від уряду необмежені повноваження в колоніях. У районах виробництва прянощів, на Зондських і Молуккських островах, голландці створили цілу мережу власних фортець та факторій із центром у Батавії на острові Ява. Позиції голландської Ост-Індської компанії в Південно-Східній Азії ще більше зміцнилися. Використовуючи міжусобну боротьбу феодальних князівств, голландці поступово підпорядковували собі індонезійських феодалів і захопили всю торгівлю прянощами. У 1656 році голландці захопили місто Нагапаттінам, що стало їхнім головним опорним пунктом в Індії, і до кінця 1650-х років повністю витіснили португальців із острова Цейлон.
Від часу виходу Нідерландів на міжнародну арену різко виявилися протиріччя між голландськими і англійськими торговими інтересами. Конкуренція між купцями на європейських ринках і суперництво в колоніях впродовж першої половини XVII ст. іноді загострювалася настільки, що обидві країни опинилися на порозі війни. На ринках балтійських країн, в північноамериканських колоніях і країнах Східної Азії, на Середземному морі та узбережжі Західної Африки - скрізь багатші голландські купці витісняли англійських. Часом справа доходила до озброєних сутичок між торговими компаніями на морі. Таким чином, після іспанського й португальського фронтів економічного та військового суперництва для Республіки Об’єднаних провінцій відкрився і фронт боротьби проти Англії. 
	@netmis3.description
Початок ХVII століття не віщував загрози у стосунках між Нідерландами та Англією. Більше того, здійснена англійцями підтримка Республіки Об’єднаних провінцій в її боротьбі за незалежність від Іспанії обіцяла обом сторонам тривалий мир та союз. Розгром, що вчинила англійцям іспанська Непереможна армада, здавалося, робив Англію вічним союзником Голландії. 
Втім, у Англії не було постійних ворогів та союзників, у неї були і є постійні інтереси. Оскільки голландці, що продовжували війну з Габсбургами, досягли серйозних успіхів у своїх каперських рейдах проти ворога та відібрали у португальців більшість їхніх торгових постів у Ост-Індії, несподівано стали однією з найсильніших морських і торгових держав світу, англійці відчули загрозу для своїх інтересів. 
У січні 1631 року Карл I підписує з іспанцями ряд секретних угод, спрямованих проти голландської морської гегемонії.
Англійська революція і громадянська війна 1642-1651 років послабили морські позиції Англії. Скориставшись цим, голландці перевели на себе досить значну частину торгівлі з англійськими колоніями в Північній Америці. Проте вже в 1648-1651 роках ситуація змінилася. У 1648 році Об’єднані провінції уклали з іспанцями Мюнстерський мир, за яким велика частина голландської армії та флоту була розпущена. Олівер Кромвель, що об'єднав свою країну після розбрату в Англійську співдружність, створив потужний флот – численний, організований і дисциплінований. Англія була готова кинути виклик голландському домінуванню в торгівлі. 
У Англії запанували антиголландські настрої: голландців вважали невдячними за вчинену їм раніше допомогу в боротьбі проти іспанців. Тепер же Нідерланди обігнали своїх колишніх покровителів: вони ловили більшу частину оселедців біля східних берегів Англії; відтіснили англійців із Ост-Індії. Розпочалася Перша англо-голландська війна 1652-1654 років, яку Республіка Об’єднаних провінцій програла, втративши при цьому одного з видатних флотоводців - адмірала Тромпа. Втім, Англія Кромвеля теж була неабияк виснажена війною і сторони на деякий час примирилися, підписавши Вестмінстерську угоду. 
Війна, друга англо-голландська, спалахнула через 11 років після завершення першої. Голландці, які швидко оговталися після поразки від першого конфлікту та змогли реорганізувати флот, спричинили ревнощі й навіть ненависть англійського суспільства, в першу чергу, купців. 
Бажання британських торговців відібрати, нарешті, у голландців пальму економічної першості спричинило патріотичний підйом, Англія була "голодна до війни". Обидві сторони впродовж війни встигли вирізнитися серйозними перемогами: англійці захопили Нові Нідерланди, а голландці взяли гору в Чотириденній битві. Так чи інакше, флот Нідерландів став значно сильніший, верфі спускали на воду судно за судном, війна висунула на провідні ролі досвідчених і безстрашних флотоводців. Голландський флот готувався до рішучого вирішення конфлікту.
	@netmis4.description
Третя Голландська війна 1672-78 років, розпочалася як коаліційна. У пошуку союзників у боротьбі проти економічної експансії Нідерландів, Англія уклала союз із Францією та Швецією проти Республіки Об’єднаних провінцій. Третя Голландська війна розпочалася на морі англійцями, а на суші Францією, що була не задоволеною результатами Деволюціонної війни 1667-1668 років, з метою захоплення територій у Південних Нідерландах, що досі належали Іспанії, і затвердження французької гегемонії в Європі. У перші місяці війни французькі війська під проводом А. Тюренна і Луї II де Бурбон Конде захопили 4 нідерландських провінцій, ряд фортець і вийшли до підступів біля Амстердама. 1672 рік в Нідерландах був названий "Роком бід". Країна була в паніці, а радикальне оточення звинувачувало у всьому Генеральні штати і стаутхаудера. Нижній і середній клас повстав проти уряду, вимагаючи призначення принца Оранського стаудхаудером і покарання осіб, винних у війні та нездатності армії. Уряд був знищений. Розлючений натовп шукав цапів-відбувайлів. Корнеліуса де Вітта, брата Яна де Вітта, було ув’язнено в Гаазі за підозрою в державній зраді. Коли Ян де Вітт з’явився туди, щоб відвідати брата, натовп обурених противників жорстоко вбив обох братів. На тлі панічних чуток і загального хаосу в серпні 1672 року командування нідерландською армією перейшло до Вільгельма III Оранського, який з причини смертельної небезпеки для існування країни, був оголошений довічним правителем. Перед Оранським постало важке завдання - не допустити захоплення країни ворогами і внутрішнього розвалу.
	@netmis5.description
Новий король Англії Яків II був душею так званого "міністерства Кабаль" - групи високопосадовців, що сконцентрували у своїх руках владу в Англії (враховуючи Уельс), Шотландії та Ірландії після реставрації Стюартів у 1668-1674 роках. Яків перейшов у католицизм. Вплив парламенту, що посилився в результаті невдалої війни, змусив Якова публічно зізнатися, що він католик. Усупереч його бажанню, старша з його двох дочок від першого шлюбу, Марія, вийшла заміж за Вільгельма Оранського, що створювало для останнього можливість претендувати на зміну престолонаслідування в Англії. Всередині Англії загострилися відносини між сповідниками англіканства і католицизму. Духовенство, що протестувало, Яків приборкував за допомогою, так званої, "високої комісії". Він поставив за мету впровадження абсолютної католицької монархії шляхом майже неприхованої пропаганди католицизму і тісного союзу з Людовиком XIV. Навіть вірних слуг короля, англіканських єпископів, притягали до судової відповідальності. Народ поки що стримував своє обурення, тому до повстання справа не доходила. Але видатні представники обох політичних партій, і торі, і віги, готували свою відповідь, уклавши змову з метою посадити на престол Вільгельма III Оранського. Стаухаудер Голландії Вільгельм Оранський мав права на англійський престол, оскільки був народжений від англійської принцеси Марії Генрієти Стюарт (дружини Вільгельма II Оранського) і був одружений на дочці Якова II принцесі Марії. Після вступу на престол Якова II, поки у того не було спадкоємця, саме Марія Стюарт визнавалася спадкоємицею англійського трону, а її чоловік Вільгельм Оранський - співправителем. Усунення Якова II від влади являлося Вільгельму вкрай бажаним, навіть незалежно від власних перспектив стати володарем Англії. Головною метою принца з династії Ораніен-Нассау було завершення англо-голландського протистояння і створення антифранцузької коаліції. До цього часу Вільгельм кілька разів відвідав Англію і завоював там велику популярність. Вільгельм почав підготовку до походу. Позику для комплектування військ і флоту надали Амстердамська біржа (3 мільйони гульденів), єврейський банкір Франсиско Лопес Суаззо (2 мільйони гульденів) і Римський Папа Інокентій XI (2 мільйони гульденів). До армії вторгнення входили, окрім голландців, шість англійських і шотландських полків із протестантів, пруссаки Фрідріха III Бранденбургського під командуванням французького гугенота Шомберга, а також декілька іспанських батальйонів. Папа Інокентій спеціальною буллою дозволив католикам-іспанцям брати участь у поваленні католика-англійця. 
У штат голландського флоту було набрано додатково 9000 чоловік, кількість готових до бою кораблів була подвоєна і досягла 49 одиниць.
	@scemis9.name
Війна за Бразилію
	@scemis10.name
Війна на Карибах
	@scemis11.name
Португальська війна за незалежність
	@scemis12.name
Облога Дюнкерка
	@scemis9.description
Вир подій початку XVII століття увігнав клин між державами-союзниками Іберійського союзу - Іспанією та Португалією. 
У XVII столітті португальська еліта почала усвідомлювати, що Іберійська унія несе для Португалії чималої шкоди. Це було пов'язано не лише з гіршим ставленням монарха до Португалії, а й тим, що португальські колонії стали мішенню для багатьох ворогів Іспанії. Іспанія у свою чергу не поспішала їх захистити. Це при тому, що сама Португалія не прагнула розв'язувати недешеві військові авантюри.
Розрив союзу з Англією для Португалії відчувався надзвичайно гостро. Голландці бунтували проти Філіпа ІІ і окупували португальський Цейлон, Луанду в Анголі, північні райони Бразилії. Слідом за голландцями у Бразилії висадилися також французи. В результаті воєн і податків португальці продовжували бідніти. Через непомірні податки в 1637-1638 роках в країні почався перший народний неспокій. Прозвучали перші гучні заклики до боротьби за незалежність країни. Величезний збиток був нанесений Португалії в основному через небажання іспанців воювати за головні колонії Португалії, прибуток яких складав левову частку притоку коштів в країну - Бразилію і Португальську Індію. Протистояння між іспанцями та португальцями поширилося також на колонії. Усвідомлюючи це, основні з головних противників Португалії, голландці, навіть пішли на тимчасове скорочення своєї військової присутності в Новій Голландії, що була відвойована у Португалії, щоб скоротити витрати. Було підписано перемир'я, але Бразилія з її багатством надр і природи була таким привабливим здобутком, що війна за неї невдовзі відновилася.
	@scemis10.description
Голландія не могла змиритися із утисками для своєї морської торгівлі, що спричинив Навігаційний Акт і підсумки першої Англо-Голландської війни (1652-1654). Відновивши свій флот і фінанси, Голландія продовжувала залишатися найнебезпечнішим конкурентом у торгівлі. Тому й Англія, в якій тепер правив король Карл II, теж прагнула війни. Привід легко знайшовся у постійних насиллях, які спричиняли одна одній торгові компанії в колоніях. Король Франції Людовик XIV підштовхував Голландію до війни, щоб ослабити її, обіцяв підтримку, вступив з нею у формальний союз, але допомоги ніякої, одначе, не зробив. Англійці 1664 року несподівано захопили голландську північноамериканську колонію Новий Амстердам на острові Мангеттен.
24 січня 1665 року Голландія оголосила Англії війну. Невдовзі до неї приєдналися Франція та Данія. Навчені досвідом попередньої війни, в якій захист торгівлі значною мірою виснажив військовий флот і гальмував їхні операції, голландці видали указ, який забороняв під час війни будь-яку морську торгівлю і риболовлю, щоб зосередити всі сили для боротьби з англійським військовим флотом. За чисельністю флот супротивників був майже однаковий, але зараз голландський флот вже не поступався ні за чисельністю, ні за оснащенням англійському. Війна закипіла і на суші, і на морі - скрізь, де інтереси протиборчих сторін у попередні часи призвели до створення колоніальних володінь, ринків, торгових факторій та фортець.
Доки активні морські битви кипіли біля берегів Європи, французи, що свого часу демонстративно засумнівалися в потрібності вступити у війну через англо-голландське зіткненням в Африці, не надали голландцям допомогу в Протоці, де кипіли запеклі бої, проте не забули відняти у англійців декілька слабо захищених островів у Вест-Індії - Тобаго, Св. Євстахія та Св. Христофора, які незадовго до цього англійці відвоювали у Голландії, - і геть-чисто розорили англійські колонії Антігуа і Монсеррат. Таким чином, одним із театрів військових дій стали Карибські острови.
	@scemis11.description
Ще з 1580 року Португалія та Іспанія були в статусі єдиної союзної держави. У роки Іберійської унії влада іспанських Габсбургів, династії Філіпів, як називають їх португальці, поширювалася і на Іспанію, і на Португалію. 
У 1578 році португальський король Себастьян І загинув у битві, відомій як "Битва трьох королів". Після цього Португалія втратила свій статус могутньої держави, а Авісська династія була на межі занепаду. 66-річний бездітний кардинал Енріке був проголошений королем Португалії. Через два роки він помер, і це призвело Португалію до гострої династичної кризи. За корону змагалися чужий португальцям законно народжений Філіп ІІ Іспанський, який був онуком Мануеля І, пріор Антоніо із Крату, а також герцогиня Катерина Браганса зі своїм чоловіком. Цю війну виграла іспанська армія, яку очолював герцог Альба, що розгромив армію пріора Антоніо.
Філіп ІІ прибув до Лісабона в 1581 році. Він був коронований, ставши португальським королем - Філіпом І. Він дозволив Португалії зберегти грошову одиницю і власні закони, а також забезпечив представництво в управлінні державою. Спочатку все йшло добре, багато хто вважав союз міцним і надійним, і навіть великий Камоенш називав португальців "однією з великих іспанських націй".
Проте вир подій початку XVII століття увігнав клин між державами-союзниками. У XVII столітті португальська еліта почала усвідомлювати, що Іберійська унія несе Португалії чималої шкоди. Це було пов'язано не лише з гіршим ставленням монарха до Португалії, а й з тим, що португальські колонії стали мішенню для багатьох ворогів Іспанії. Іспанія у свою чергу не поспішала їх захистити. При тому що сама Португалія не прагнула розв'язувати недешеві військові авантюри.
Розрив союзу з Англією для Португалії відчувався дуже гостро. Цей союз, найстаріший альянс в Європі, розпочав свою історію з 1386 року, після підписання Віндзорського трактату. Голландці бунтували проти Філіпа ІІ і окупували португальський Цейлон, Луанду в Анголі, північні райони Бразилії. Слідом за голландцями у Бразилії висадилися також французи. В результаті воєн і податків португальці продовжували бідніти. Іспанська інквізиція також почала гоніння на маранів - насильно похрещених євреїв у самій Португалії. Почалася масова еміграція маранів, понад 300 тис. чоловік покинули свої домівки. Деяку роль у невдачі унії зіграла різниця менталітету двох народів, їхні різні погляди на життя й інша культура, незважаючи на загальне походження і наближення мов.
Через непомірні податків у 1637-1638 роках в країні почалося перше народне невдоволення. 21 серпня 1637 року спалахнуло повстання в Еворі. Бунтівники вигнали з міста іспанського намісника-корехідора, знищили податкові списки, розгромили в'язницю та урядові установи, на вулицях прозвучали перші гучні заклики до боротьби за незалежність країни. 
Чаша терпіння усіх верств португальського суспільства переповнилася і розпочався рух за незалежність та відновлення державності.
	@scemis12.description
До 1646 року французька армія не без допомоги союзної Голландії зуміла захопити ряд важливих фортець у Фландрії. Після перемоги біля Рокруа (1643 р.), після повстань у Каталонії (1640-1652 рр.) і Португалії (1637-1668 рр.), Іспанія не могла дозволити собі захищати ще й Фландрію, тому оборона ґрунтувалася на міцно укріплені міста і природні умови. У 1644 році, коли герцог Енгієнський відправився до Німецької армії на допомогу Тюррену, фламандську армію Франції очолив некомпетентний герцог Орлеанський. Завдяки активізації голландської армії Фредеріка Хендрика, молодшого брата Моріса Оранського, в 1644 році й відволікання ним іспано-імперських військ, герцог Орлеанський зумів перейти в наступ і захопити укріплення Гравлена, західного оплоту оборони Фландрії. У 1645 році герцог Орлеанський продовжив наступ уздовж узбережжя і, провівши 20-ти денну облогу, захопив середню за величиною фортецю Мардик, яка знаходилася між Гравленом і Дюнкерком. Проте іспанці, дочекавшись доки французи розмістяться на зимові квартири, несподіваним нападом відбили Мардик, таким чином перекресливши усі успіхи французів за 1645 р. На початок 1646 року основна частина французької армії, яка повинна була атакувати Фландрію, сконцентрувалася на південний захід від Арраса. 
Іспанські сили залишалися на позиціях трикутника Дендермюнде - Гент - Дейнце, коли герцог Орлеанський розпочав марш на захід до узбережжя для відновлення втрачених за зиму позицій. Обійшовши Іпр та Поперінге, французи прибули на річку Кольм, а 29 липня в результаті раптового нападу капітулював Берг, що контролював канали, які з’єднували Дюнкерк із внутрішніми територіями Фландрії. Іспанський воєначальник маркіз де Карасена і Ламбуа, які були негайно відправлені слідом за французами, прибули на Кольм надто пізно, але корпусу Карасена вдалося увійти до Дюнкерка, а Ламбуа закріпився у Фюрно. Таким чином, Дюнкерк, один із важливих портів півночі Фландрії, опинився в руках іспанців.
	@battle1.name
Ньюпорт (1600 р.)
	@battle1.description
Одна з битв Нідерландської революції (1568-1648 рр.), що відбулася 2 липня 1600 року недалеко від міста Ньюпорт, між нідерландською армією під командуванням Моріца Оранського, їхніх англійських союзників під проводом Френсіса Віра, проти іспанської армії під командуванням австрійського ерцгерцога Альбрехта VII.
	@battle2.name
Пилявці (1648 р.)
	@battle2.description
Одна з битв Національно-визвольної війни (1648-1657 рр.), що відбувалося 21-23 вересня 1648 року під селом Пилявці, між українською армією під проводом гетьмана Богдана Хмельницького, їхніх татарських союзників під командуванням Антимир-мурзи і Атлаєт-мурзи, проти польсько-литовської армії під командуванням воєводи Домініка Островського.
	@battle3.name
Простки (1656 р.)
	@battle3.description
Одна з битв Шведського Потопу (1655-1660 рр.), що відбулася 9 жовтня 1656 року біля села Простки, між польсько-литовською армією під командуванням гетьмана Вінцента Госнєвського, їхніх татарських союзників під командуванням Субхана Гази-аги, проти пруссько-шведської армії під проводом князя Георга Фрідріха Вальдекського.
	@battle4.name
Сентготтгард (1664 р.)
	@battle4.description
Завершальна битва четвертої Австро-турецької війни (1663-1664 рр.), що відбулася 1 серпня 1664 року недалеко від абатства Сентготтгард, між армією Священної Римської Імперії під командуванням графа Раймондо Монтекукколі, їхніх французьких союзників під командуванням Жана де Колиньї-Саліньї, проти османської армії під проводом великого візира Кепрюлю Фазіла Амед-паші.
	@battle5.name
Вільявісьйоса (1710 р.)
	@battle5.description
Дві битви у війні за Іспанську спадщину (1701-1714 рр.), що відбувалися 8-9 грудня в місті Бріуге, і 10 грудня біля села Вільявісьйоса, між франко-іспанською армією під командуванням Філіпа V та Луї-Жузефа Бурбона, проти англійської армії під командуванням Джеймса Стенхоупа й австро-португало-нідерландською армією під проводом Гвідо фон Штаремберга.
	@battle6.name
Шериффмур (1715 р.)
	@battle6.description
Одна з битв повстання якобітів 1715 року, що відбулася 13 листопада на плато Шериффмур, між британською армією під командуванням графа Джона Кемпбелла проти шотландських якобітів під командуванням графа Джона Ерскіна.
	@battle7.name
Оран (1732 р.)
	@battle7.description
Події Іспанського захоплення Орана, що відбувалися в червні-липні 1732 року на узбережжі Алжирського регентства Османської імперії. Іспанській армії під командуванням дона Жозе Карилло де Альборнозо і дона Френсіса Хав’єра Корнехо протистоїть алжиро-турецька армія під проводом бея Хассана.
	@battle8.name
Соор (1745 р.)
	@battle8.description
Одна з битв у війні за Австрійську спадщину (1740-1748 рр.), що відбулася 30 вересня 1745 року біля села Соор, між прусською армією під командуванням Фрідріха Великого проти австро-саксонської армії під командуванням принца Карла Лотарингського.